Постанова
Іменем України
 
13 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 531/625/18
 
провадження № 61-16013св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А.,             Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Буряка Дмитра Миколайовича, на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 20 травня 2019 року у складі судді Попова М. С. та постанову Полтавського апеляційного суду від 31 липня 2019 року у складі колегії суддів: Прядкіної О. В., Бутенко С. Б.,  Хіль Л. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до                     ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним.
 
Позовна заява мотивована тим, що 23 червня 2006 року заочним рішенням Карлівського районного суду Полтавської області задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та стягнуто з нього борг за договором позики                     від 07 квітня 2004 року у розмірі 296 909 грн. 
Його представник 19 травня 2015 року отримав копію заочного рішення та оскаржив його в апеляційному порядку. 
Зазначав, що вказану розписку не писав, суму у розмірі 296 909 грн чи                 55 810 доларів США ніколи від ОСОБА_2 не отримував. У період часу з 2000-2006 років він зловживав спиртними напоями і взяв у борг у відповідача близько 3 000 грн. 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним договір позики, а саме розписку від 07 квітня 2004 року про грошові зобов`язання ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 на суму 296 909 грн або еквівалент - 55 810 доларів США.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
 
Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 20 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 31 липня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення судів попередніх інстанцій мотивовано тим, що позивач не довів своїх позовних вимог, не надавши жодних належних доказів та обґрунтувань для визнання договору позики від 07 квітня 2004 року недійсним.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2019 року до Верховного Суду,                   представник ОСОБА_1 - адвокат Буряк Д. М., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не забезпечили повний та всебічний розгляд справи, не врахували, що відповідач ухиляється від надання суду оригіналу спірної розписки.
Вказує, що насправді ОСОБА_1 надавав відповідачу розписку на     3 000 грн, а 296 909 грн ніколи від нього не отримував.
Вважає, що суди безпідставно відмовили йому в призначенні судової почеркознавчої експертизи, якою могло б бути доведено, що він спірної розписки не писав.
 
Відзив на касаційну скаргу відповідач до суду не подавав.
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
  
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Буряка Д. М. задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Судове рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
 
На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
 
Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
 
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
 
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). 
 
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
 
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що позивач не довів своїх позовних вимог, оскільки судам не було надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження недійсності договору позики згідно з розпискою від 07 квітня 2004 року.
При цьому, судами правильно було враховано, що спірний договір позики був предметом розгляду в суді та заочним рішенням Карлівського районного суду Полтавської області у справі № 2-400/2006 позов                 ОСОБА_2 було задоволено та стягнуто на його користь з               ОСОБА_1 . 296 909 грн (еквівалент 55 810 доларів США) боргу за договором позики, який є спірним у справі, яка переглядається.
Тобто, факт отримання коштів було встановлено преюдиційним судовим рішенням, яке набрало законної сили.
 
Доводи заявника про те, що суди безпідставно відмовили позивачу у призначенні судової почеркознавчої експертизи, є безпідставними, оскільки ним не було надано суду оригіналу спірної розписки, без якого неможливо провести таку експертизу, а відповідач повідомив, що він не має оригіналу розписки.
При цьому, тягар доведення своїх вимог та заперечень покладено на кожну зі сторін спору. Звернувшись до суду з позовом про визнання договору позики недійсним, ОСОБА_1 не надав суду жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні представником позивача норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. 
Наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Буряка Дмитра Миколайовича - залишити без задоволення.
 
Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 20 травня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 31 липня                  2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Р. А. Лідовець
І. А. Воробйова
Ю. В. Черняк