ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.004477 пров. № 857/14052/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді:                                                 Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                      Довгополова О.М., Святецького В.В.,
за участю секретаря судового засідання:             Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління поліції охорони у Львівській області Національної поліції України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року, головуючий суддя – Лунь З.І., ухвалене о 11:58 год. у м. Львові, повний текст якого складено 21.11.2019 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони у Львівській області Національної поліції України про визнання протиправним дій, стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні,-

                                                    В С Т А Н О В И В:

В вересні 2019 року позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління поліції охорони у Львівській області Національної поліції України, в якому просив визнати дії відповідача щодо відмови у виплаті одноразової  грошової допомоги при звільненні зі служби позивача протиправними; стягнути з відповідача  на користь позивача одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби у розмірі 66 063,36 грн.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що при звільнені через хворобу за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України “Про Національну поліцію” з ним, всупереч чинному законодавству, не проведено повний розрахунок (відповідач не виплатив на користь позивача одноразову грошову допомогу).  На момент звільнення зі служби його вислуга років на військовій службі, в органах внутрішніх справ, Національній поліції становила 16 років 02 місяці 28 днів, а підставою для звільнення слугував стан здоров`я, що підтверджується наказом Управління поліції охорони у Львівській області від 07.06.2018 №143 о/с. На думку позивача, відповідно ст. 9 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” він має право на отримання одноразової грошової допомоги за кожен повний рік служби, оскільки даним законом встановлені дві підстави для виплати одноразової грошової допомоги зазначеним в ній особам: які мають право на пенсію за цим Законом і звільняються зі служби за станом здоров`я; які звільнені зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням за наявності вислуги 10 років і більше.  
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправними дії Управління поліції охорони у Львівській області Національної поліції України щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової  грошової допомоги при звільненні зі служби; зобов`язано Управління поліції охорони у Львівській області Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Управління поліції охорони у Львівській області Національної поліції України оскаржило його в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити. 
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскільки на момент звільнення зі служби права на пенсію позивач не мав, відтак відсутні підстави для виплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні.  
В судовому засіданні представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу, вважає оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.
Представник позивача заперечив проти апеляційної скарги, вважає оскаржене рішення суду законним та обґрунтованим та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив службу в органах поліції на посаді молодшого інспектора взводу №2 роти з фізичної  безпеки Управління поліції охорони у Львівській області, маючи спеціальне звання старшого сержанта поліції.
Наказом Управління поліції охорони у Львівській області від 07.06.2018 року №143 о/с старшого сержанта поліції ОСОБА_1 з 07.06.2018 року звільнено через хворобу за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України “Про Національну поліцію”. Вислуга років в календарному обчисленні на день звільнення позивача становила 16років 06 місяців 11днів, до вислуги років зараховується стаж на пільгових умовах 00 років 02 місяці 25 дні.
25.07.2019 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Управління поліції охорони у Львівській області, в якій просив нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Управління поліції охорони у Львівській області листом від 30.07.2019 року №3077/43/33/01-2019 повідомило про те, що позивач на час звільнення не мав права на пенсію згідно Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, тому виплата одноразової грошової допомоги відповідно до ч. 1 ст. 9 вказаного Закону на позивача не розповсюджується.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що  ненабуття права на пенсію не може нівелювати право особи на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні за умови наявності 10 років вислуги.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Як встановлено статтею 102 Закону України “Про Національну поліцію” пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”.
Відповідно до 1 ст. 9 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України “Про Національну поліцію” проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України “Про державну службу”, а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Також, відповідно до абзаці 1 пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей"  (далі - Постанова КМ України від 17 липня 1992 року № 393), згідно з яким військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. 
Із аналізу вказаних норм слід дійти висновку про те, що одноразова грошова допомога особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяких інших осіб, які звільнені зі служби за станом здоров`я, за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням має разовий характер, а право на її одержання пов`язане з наявністю 10-річної вислуги та звільненням зі служби, з наведених підстав.
Такого висновку дійшов Верховний Суду у своїй постанові від 10 квітня 2019 року у справі №823/1919/16.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач проходив службу в Управлінні поліції охорони у Львівській області Національної поліції України. Наказом Управління поліції охорони у Львівській області від 07.06.2018 року №143 о/с старшого сержанта поліції ОСОБА_1 з 07.06.2018 року звільнено через хворобу за п. 2 ч. 1   ст. 77 Закону України “Про Національну поліцію”. Вислуга років в календарному обчисленні на день звільнення позивача становила 16 років 06 місяців 11днів, до вислуги років зараховувався стаж на пільгових умовах 00 років 02 місяці 25 дні.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ОСОБА_1 належить до осіб, які мають право на отримання пенсії відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, що надає йому право на отримання одноразової грошової допомоги, через що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Крім цього, згідно із ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Так, у п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління поліції охорони у Львівській області Національної поліції України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року у справі №1.380.2019.004477 – без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених частиною 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. В. Святецький  	

Повний текст постанови складено 14.02.2020 року.