ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.02.2020 року                                                                 м. Одеса
Єдиний унікальний номер справи № 521/20937/16-ц
Апеляційне провадження № 22-ц/813/2375/20
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого- Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач), 
суддів - Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,
за участю секретаря - Сороколет Ю.С.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 12 грудня 2018 року, постановленого під головуванням судді  Гуревського В.К., 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про зобов`язання привести каналізацію у відповідність до вимог ДБН.
Позов обґрунтовано тим, що їй на праві спільної часткової власності належить квартира  АДРЕСА_1 . 
Іншими співвласниками є ОСОБА_5 (дочка) та ОСОБА_6 (брат). В подальшому їх квартира була об`єднана з квартирою АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_7 .
Зазначила, що над їх об`єднаною квартирою на другому поверсі знаходиться об`єднана квартира відповідачів , в якій експерти, при розгляді іншої цивільної справи, зафіксували нові трубопроводи водопостачання і каналізації. прокладені в порушення вимог п.2.28 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», яким не допускається кріплення приладів і трубопроводів безпосередньо до міжквартирних стін і перегородок, які огороджують житлові кімнати; вимог п.12.1.2 ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», яким не допускається розташування внутрішніх інженерних комунікацій, обладнання, приладів обліку, регулювання і контролю в місцях, недоступних для технічного обслуговування і ремонту; вимог п.17.10 СНіП 2.04.01-85 «Внутрішній водопровід і каналізація будинків», яким прокладання внутрішніх каналізаційних мереж не допускається: під стелею, у стінах, у підлозі житлових кімнат, а також під стелею (відкрито чи приховано) кухонь. 
Внаслідок самочинних дій відповідачами встановлено сантехнічне обладнання над її житловим приміщенням; не забезпечений захист від можливого потрапляння вологи від цього обладнання до її приміщень; каналізаційна труба, до якої немає доступу для огляду, обслуговування і ремонту, проведена в підлозі відповідачів над її житловою кімнатою.
Посилаючись на те, що відповідачі створили для неї небезпечні для життя і здоров`я умови проживання, позивачка просила зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 привести мережу водовідведення квартири АДРЕСА_3 до діючих будівельних норм і правил та здійснити водовідведення з зазначеної квартири після усунення недоліків, які прямо заборонені законом (т.1 а.с.2-4).
Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 25 вересня 2017 року, постановленою судом не виходячи до нарадчої кімнати, до участі у справі залучено ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» в якості третьої особи без самостійних вимог.
Відповідачка  ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що встановлення в її квартирі каналізаційної труби для водовідведення не порушує норм закону, ДБН та санітарних норм, а позивачкою не надано доказів порушення її прав встановленням водовідведення ще у 2003 році, про яке ОСОБА_1 знала з самого початку проведення таких робіт. Крім того, просила відмовити у позові за спливом позовної давності.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позовні вимоги також не визнали та просили справу розглянути у їх відсутність. 
Представник третьої особи ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» позов не визнала, вважаючи, що філія немає жодного відношення до утримання та експлуатації внутрішньо будинкових мереж будинку АДРЕСА_4 , а отже, і до предмету спору.
Треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 свого ставлення до позовних вимог ОСОБА_1 не висловили. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 третя особа ОСОБА_7 померла. Питання процесуального правонаступництва судом не вирішувалось.

Зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2018 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції керувався ч.ч.3,4ст.267 ЦК України та виходив з того, що ОСОБА_1 звернулась до суду після спливу позовної давності, про що відповідачка ОСОБА_2 заявила до винесення судом рішення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на скаргу
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та задовольнити її позовні вимоги.
Неправильність рішення суду обґрунтовано порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Зокрема, апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції стосовно спливу позовної давності є помилковим, оскільки позовна давність не поширюється на вимоги, що випливають із порушення особистих немайнових прав,; суд не врахував відсутність у відповідачів дозволів для переобладнання приміщення, в тому числі на підключення до водопровідної чи каналізаційної систем сантехнічних приладів, самочинно встановлених відповідачами у приміщеннях своєї квартири.
Відзив  ОСОБА_2  на апеляційну скаргу мотивований тим,  що судом ухвалено законне та обґрунтоване рішення.
Позивач, її представник, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також треті особи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, що відповідно до правил ч.2ст.372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи у їх відсутність.

Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, відповідачку ОСОБА_2  та її представника,   дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в його мотивувальній частині та залишенню без змін в його резолютивній частині з таких підстав.
Встановлено, що позивач звернулась до суду з позовом на підставі ст.50 Конституції України, ст.ст.275,276 ЦК України за захистом своїх особових немайнових прав (життя та здоров`я), що забезпечують її природне існування як фізичної особи, шляхом зобов`язання відповідачів привести каналізацію (мережу водовідведення) у відповідність до вимог ДБН.
Згідно до п.1ч.1ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом.
Враховуючи те, що суд першої інстанції не зазначив у рішенні норму закону, яка у даній справі поширюється на вимогу позивачки про захист її особистих немайнових прав, висновок суду у мотивувальній частині рішення про відмову у позові ОСОБА_1 за спливом позовної давності є помилковим.
Разом з тим, апеляційний суд вважає, що у задоволенні позову має бути відмовлено виходячи з наступного.
Встановлено,  що позивачці на праві спільної часткової власності належить квартира   АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками є треті особи ОСОБА_5 (дочка) та ОСОБА_6 (брат). В подальшому їх квартира була об`єднана з квартирою АДРЕСА_2 власником якої була ОСОБА_7 , яка померла  ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На другому поверсі над їх об`єднаною квартирою, розташована об`єднана квартира № 9-11, що належить на праві спільної часткової власності в рівних частках відповідачам ОСОБА_2 та її дітям  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У 2003 році, тобто до приватизації квартири відповідачами,  ОСОБА_2 , для покращення житлових умов, Малиновською районною адміністрацією було приєднано до квартири АДРЕСА_5 . Крім того, згідно поясненням відповідачки, за рекомендацією посадовців дільниці № 2 КП ДЭЗ «Юго - Западний» та ТОВ «Інфокс» нею було проведено водопровід з каналізацією.
За твердженням відповідачки для прокладення каналізації було два способи: перший, шляхом обладнання стояка через квартиру № АДРЕСА_6 з першого на другий поверх, або другий, прокладення каналізації під підлогою квартири на другому поверсі та виведення її за межи будинку.
У зв`язку з тим, що власниця квартири АДРЕСА_6 ОСОБА_1 не надала згоду встановити стояк каналізації через її квартиру,  ОСОБА_2 вивела каналізацію за межі будинку на другому поверсі, по зовнішній стороні будинку спустила донизу та підключилася до домової каналізації. 
Встановлено, що каналізаційна труба в квартирі відповідачів безшовна (без стиків), довжиною шість метрів та укладена в полу. Труба не кріпиться до міжквартирних стін чи перегородок, вона лежить на двох капітальних стінах будинку (лежак), трубу ізольовано для того, щоби на ній не збирався конденсат. Також було зроблено два люки для проведення ревізії в ході експлуатації труби, що дає можливість контролювати каналізаційну трубу на непередбачені випадки.
Позивачка визнала той факт, що ОСОБА_2 провела каналізацію в 2003 році та не надала доказів того, що внутрішні та зовнішні інженерні комунікації, прокладені нею, з того часу дотепер протікали або були джерелом потрапляння вологи до її квартири.
Також встановлено, що в 2003 році відповідачі  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були неповнолітніми. 
До 2008 року  ОСОБА_2 користувалася водопроводом та водовідведенням без укладання договору, сплачувала всі необхідні платежі. З 01 січня 2008 року нею з ТОВ «Інфокс» укладено договір №24507 про надання їй послуг по водопостачанню та водовідведенню.
У зв`язку з цим, так як їх будинок стоїть на балансі в ЖКС «Черемушки», в 2011 році вона отримала у балансоутримувача будинку довідку, що ЖКС «Черемушки» не заперечує проти підключення квартири АДРЕСА_7 до внутрішньо-будинковій мережі водопроводу та водовідведення. У 2016 році співробітниками міськканалізації при обстеженні було встановлено, що квартиру АДРЕСА_7 підключено до центрального водовідведення, про що складено відповідний лист.
Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Позивачкою заявлено вимогу про зобов`язання відповідачів привести каналізацію (мережу водовідведення) у відповідність до вимог ДБН.
І саме цю вимогу має розглянути суд.
Апеляційним судом встановлено, що відповідачка  ОСОБА_2 в 2003 році, при прокладенні в підлозі житлової кімнати своєї квартирі каналізаційної труби для водовідведення дійсно не дотрималась вимог п.17.10 до СНіП 2.04.01-85 «Внутрішній водопровід і каналізація будинків», яким прокладання внутрішніх каналізаційних мереж не допускається: під стелею, у стінах, у підлозі житлових кімнат, а також під стелею (відкрито чи приховано) кухонь. При цьому апеляційний суд бере до уваги, що СНіП 2.04.01-85 «Внутрішній водопровід і каналізація будинків» не застосовується на території України з 01 березня 2013 року, проте аналог цих вимог міститься в п.19.11 ДБН В.2.5.-64-2012.
У своїй позовній заяві  ОСОБА_1 навела вимоги ДБН і СНіП, які порушили відповідачі, проте не зазначила вимоги ДБН та СНіП, до відповідності яких, відповідачі зобов`язані привести каналізацію (мережу водовідведення), оскільки таких не існує.
Таким чином, у разі задоволення судом позову  ОСОБА_1 , у тому вигляді як вона заявила вимогу (зобов`язання відповідачів привести каналізацію (мережу водовідведення) у відповідність до вимог ДБН), його неможливо бути виконати, в тому числі й органами примусового виконання, оскільки позивачка одночасно не заявила вимогу про приведення відповідачами свого приміщення в попередній стан шляхом демонтажу каналізації (мережі водовідведення).
Сам по собі факт посилання представника позивачки в своїй остаточній промові в судових дебатах про зобов`язання відповідачів, крім заявленої вимоги, яку наведено вище, демонтувати мережу водовідведення (каналізації) взагалі апеляційним судом до уваги не приймається, оскільки збільшення позовних вимог під час судових дебатів законом не передбачено.
При цьому апеляційний суд зазначає, шо самого лише отримання рішення суду на свою користь недостатньо для досягнення мети, задля якої люди звертаються до системи правосуддя-захисту порушених прав і свобод. Тому питання виконання рішення суду стає чи не головним у намаганні людей домогтися справедливості. Виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Практика Європейського суду з прав людини (справи «Юрій Миколайович Іванов проти України ", "Горнсбі проти Греції") свідчить, що право на справедливий суд є ілюзорним, якщо судове рішення залишається невиконаним. 
За таких обставин, позовна вимога лише про зобов`язання відповідачів привести каналізацію (мережу водовідведення) у відповідність до вимог ДБН задоволенню не підлягає, оскільки суд не вправі зобов`язати відповідачів виконати те, що виконати неможливо та не приведе до поновлення порушеного права.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що саме так має бути викладена мотивувальна частина рішення суду про відмову у позові  ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ: 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 12 грудня 2018 року змінити в його мотивувальній частині та залишити без змін в його резолютивній частині.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 13 лютого 2020 року.

Головуючий   

Судді: