ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" лютого 2020 р.           Справа№ 910/8277/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Дикунської С.Я.
суддів:            Тищенко О.В. 
          Шаптали  Є.Ю. 

секретар судового засідання        Кубей В.І.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «НІБУЛОН»
на рішення              Господарського суду міста Києва
від                        27.08.2019 (повний текст складено 03.09.2019)
у справі               № 910/8277/19 (суддя Ягічева Н.І.)
за позовом              Товариства з обмеженою відповідальністю 
                       Сільськогосподарське підприємство «НІБУЛОН»
до                         Акціонерного товариства «Українська залізниця»
про                         стягнення 281 815, 20 грн.
                                        
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «НІБУЛОН» (далі - ТОВ Сільськогосподарське підприємство  «НІБУЛОН», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця», відповідач) про стягнення 281 815,20 грн.  В обґрунтування своїх вимог зазначило про списання відповідачем грошових коштів  з особового рахунку позивача за попередньо сплачені послуги, чим відповідач фактично допустив подвійне справляння грошових коштів, які позивач й спросив стягнути в судовому порядку.
Заперечуючи проти позову, відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому стверджував про наявність підстав для перерахунку неправильно нарахованих платежів та стягнення недоотриманих коштів з попередньої оплати замовника на підставі п.4.10 укладеного між сторонами Договору.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.08.2019 у справі №  910/8277/19 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із згаданим рішенням, ТОВ  Сільськогосподарське підприємство «НІБУЛОН» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. За твердженнями апелянта, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції  виходив виключно з умов Договору №09829/ЦТЛ-2018 від 14.02.2018 та не надавав жодної оцінки умовам (положенням) окремих договорів на перевезення вантажу - накладним, зокрема, в частині ціни послуг з перевезення вантажів, чим допустив порушення ч. 3 ст. 909 ЦК України, ч. 2 ст. 307 ГК України, ст. 6 Статуту залізниць України. На переконання апелянта, Договір №09829/ЦТЛ-2018 від 14.02.2018 - це лише договір про організацію перевезень вантажів, тобто договір, в основу якого покладено, яким чином буде організовуватись перевезення вантажів по іншим укладеним договорам перевезення вантажу - накладним, кожна з яких є окремими договором на перевезення, який починає  діяти  з моменту прийняття вантажу  до перевезення  та закінчує свою дію  його виконанням. Крім цього, апелянт стверджував про незастосування судом першої інстанції приписів  ч. 3 ст. 632, ч. 1 ст. 203 ЦК України та ненадання оцінки  виконанню кожного з договорів на перевезення, вказуючи, що факт підписання відповідних накладних з вказаною в ній вартістю послуг (в п. 34)  є свідченням укладення договору перевезення вантажу на умовах, визначених у такій накладній. При цьому, звертав увагу, що спірні накладні були оплачені ним в повному обсязі, а в силу  приписів ч. 3 ст. 632 ЦК України зміна ціни договору після його виконання не допускається. Зазначене, на переконання апелянта, свідчить, що залізниця  списала грошові кошти з особистого рахунку позивача після повного виконання кожного з договорів перевезення вантажу (накладних), а суд першої інстанції,  не врахувавши ч. 3 ст. 632 ЦК України, відмовив в задоволенні позову, обґрунтувавши свої висновки п. 4.10 Договору, який не містить  положень про уповноваження залізниці самостійно проводити такий перерахунок без узгодження із замовником. Також апелянт стверджував, що оспорювана сума грошових коштів списана за додаткові послуги, які за змістом п. 3.2 Договору не включаються до складу провізної плати, а відтак є  додатковими послугами, які за приписами п. 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000,   повинні включатись до накопичувальних карток та надаватись на узгодження замовнику. Крім цього, апелянт виклав свої заперечення щодо неправомірності висновків місцевого суду про відсутність ознак «маршруту» у спірних накладних, вказуючи, що саме залізниця (відповідач) в накладних  визначила вид та номер маршруту, заповнивши в тому числі графи 63 та 64 накладної, що свідчить про те, що  сам відповідач під час оформлення відповідних перевізних документів розглядав перевезення по спірним накладним, як маршрутні відправки, більше того, самостійно визначав вартість такого перевезення, заповнивши графу 34 накладної, однак з незрозумілих причин вирішив змінити вартість своїх послуг за повністю виконаними договорами перевезення і списав оспорювану суму грошових коштів,  як нібито не за маршрутні відправки. За твердженнями апелянта, визначаючи відправки за спірними накладними, як не маршрутні, суд першої інстанції вказував на необхідність дотримання певної кількості вагонів у маршруті - не менше 50, однак, на переконання апелянта, жоден нормативно-правовий акт не містить такої вимоги. Наданий відповідачем наказ ПАТ «Українська залізниця» від 08.12.2017 №757  та затверджений ним порядок, є обов`язковими лише для самого відповідача, і ні для кого більше не має сили нормативного акту, не зареєстрований в Мінюсті, а отже не може створювати будь-яких прав чи обов`язків ні для кого, крім тієї особи, яка його видала тощо.
Заперечуючи проти апеляційної  скарги, відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому стверджував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги,  оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив, що на етапі планування перевезення АТ «Українська залізниця» не погоджує вид майбутнього відправлення,  а у випадку наміру замовника  здійснити відправлення вантажу маршрутом, останній на підставі п. 2.5 Правил планування разом з проектом місячного плану на перевезення вантажів за наявності достатньої кількості вантажу надає управлінням залізниць плани перевезень вантажів маршрутами за встановленою формою (Додаток 4, Форма ГУ-114), до якого вносить інформацію, зокрема, щодо кількості маршрутів та вагонів у маршрутах із зазначенням станції та дати відвантаження, саме на підставі цієї інформації залізниця вбачає необхідність замовника в одержанні вагонів однією партією в кількості, необхідній для формування маршруту. Проте позивач (вантажовідправник) за спірний період документ за формою ГУ-114 залізниці не надавав. Крім цього, відповідач звертав увагу, що п. 2.4.8 Порядка направления вагонопотоков и организации их в грузовые поезда на 2017-2018 гг. (План формирования поездов), затверджених наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 08.12.2017 №757, встановлено, що відправницьким маршрутом не визнається маршрут, у складі якого менше 50 вагонів. При  цьому, зі спірних накладних вбачається, що кількість вагонів, які зазначені у графі 19, не відповідає кількості вагонів, встановленій для формування маршруту, а вантаж, який перевозився за вказаними перевізними документами  є різного найменування, що не заперечується ТОВ «СП «Нібулон». Умовою формування ціни як за маршрутну відправку (із застосуванням терміну доставки 320 км/доба) є дотримання саме вантажовідправником критеріїв, встановлених Правилами перевезень вантажів маршрутними відправками та Планом формування поїздів - не менше 50 вагонів за одним перевізним документом. Таким чином, без дотримання вантажовідправником умов Правил оформлення перевізних документів, Правил перевезень вантажів маршрутними відправками, зокрема, щодо маси та довжини маршруту, підстави для встановлення ціни договору з застосуванням швидкості доставки 320 км/доба як для маршрутної відправки у АТ «Українська залізниця» відсутні. Крім цього, відповідач зазначив, що положеннями п. 4.10 Договору  сторони погодили право перевізника у разі виявлення неправильного нарахування платежів здійснити перерахунок, після чого надлишок стягнутої суми перераховується на особовий рахунок замовника, як оплата за майбутні перевезення або ж додатково з сум внесеної попередньої оплати стягуються недоотримані грошові кошти, а тому, враховуючи порушення позивачем на дату приймання вантажу до перевезення при оформленні перевізних документів п.п. 2, 2.1, 2.5 Правил планування, п. 6.1 Правил оформлення перевізних документів, до стягнення грошових коштів в розмірі 281 815,20 грн. з сум внесеної попередньої оплати на підставі пунктів 2.1.6.1, 4.10 Договору АТ «Українська залізниця» здійснено правомірно. Також  відповідач вказував на хибність  тверджень апелянта про необхідність  включення списаних коштів до накопичувальних карток тощо.
В судове засідання апеляційної інстанції 24.02.2020 з`явились представники сторін,  представник позивача надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача в даному судовому засіданні надав пояснення, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.
Заслухавши пояснення представників сторін,  розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як встановлено матеріалами справи,  14.02.2018 між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (відповідачем, перевізником за договором) та ТОВ Сільськогосподарське підприємство «Нібулон» (позивачем, замовником за договором) укладено Договір № 09829/ЦТЛ-2018 про надання послуг (далі - Договір),  предметом якого згідно п. 1.1 є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги. У розумінні цього Договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за користування вагоном перевізника не є орендною платою.
Відповідно до п. 1.2 Договору перевезення - послуга, в процесі надання якої перевізник зобов`язується доставити довірений замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а замовник зобов`язується оплатити послуги у передбаченому  Договором порядку. Перевезення оформлюється залізничною накладною згідно Договору, Статуту залізниць України, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457   зі змінами та доповненнями,   Збірника Тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, який затверджено   наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356 (далі - Збірник тарифів), Правил перевезення вантажів, затверджених   наказом Міністерства транспорту України від 09.12.2002 № 873, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2009 за № 1030/7318, Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення ( далі -УМВС), Конвенції про міжнародні залізничні перевезення (далі - КОТІФ) відповідно.
За умовами п.п.  2.1.1, 2.1.2, 2.1.6, 2.1.6.1 Договору замовник зобов`язується надавати або організовувати надання місячних замовлень на перевезення відповідне до Правил планування перевезень вантажів через АС «Месплан». За три доби до дати навантаження вагонів проставляти або організовувати; проставлення електронної заявки на подачу вантажних вагонів відповідно до плану перевезень. Оплачувати перевізнику послуги, пов`язані з організацією та перевезенням вантажів та інші надані послуги з сум внесеної передоплати за кодом платника. Самостійно визначати розмір попередньої оплати та періодичність її внесення на підставі діючих тарифів та умов цього Договору, при цьому зобов`язаний враховувати обсяг запланованих перевезень, вагонообігу, термін перебування вагону за межами України та інших послуг перевізника.
Положеннями п.п. 2.3.2 - 2.3.4 Договору сторони погодили обов`язки замовника, зокрема,  приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) замовника або у вагонах (контейнерах) перевізника, надавати вагони (контейнери) перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками замовника згідно інформації АС «МЕСПЛАН», доставляти вантаж до станції призначення та видавати його одержувачу, надавати додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатках до цього Договору. Відкрити для проведення розрахунків і обліку сплачених сум для замовника особовий рахунок з наданням коду платника №  8211375. Присвоїти замовнику код вантажовідправника/вантажоодержувача 8615. Вести облік попередньої оплати, нарахованих і сплачених сум за здійснені перевезення і надані послуги, пов`язані з перевезенням вантажу та надавати замовнику відповідні розрахункові документи в електронному вигляді, а у разі відсутності електронного зв`язку - в паперовому вигляді через (415207) Миколаїв-Ван. (назва станції або виробничого структурного підрозділу філії «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» ПАТ «Укрзалізниця» (Київський, Одеський, Львівський, Дніпропетровський, Харківський, Лиманський) (далі-ВСП).
Розмір плати за перевезення вантажу у вагонах замовника та вагонах залізниць інших держав, додаткових зборів, пов`язаних з перевезенням, розраховується за ставками і тарифами, які визначаються у відповідності до умов Збірника Тарифів. Розмір плати за перевезення вантажу у вагоні перевізника (крім транспортерів перевізника, проїзду бригад супроводження великовагових транспортерів та вагонів для проїзду цих бригад) складається з: плати за перевезення навантаженого вагону перевізника, яка визначається за тарифом, визначеним у Збірнику тарифів встановленим для власного вагону перевізника; компенсації витрат на перевезення у порожньому стані вагону перевізника, яка визначається за тарифною схемою 14 Збірника тарифів за тарифну відстань перевезення вантажу, скориговану на коефіцієнт порожнього пробігу, зазначеного в додатку 3 до цього Договору; плати за використання вагону перевізника у вантажному та порожньому рейсах за нормативний термін доставки (п. п 3.1, 3.2 Договору).
Договір на підставі п. 12.1 вступає в силу з моменту одностороннього підписання замовником договору в електронному вигляді з накладанням ЕЦП в АС «Месплан» або АС «Клієнт-УЗ», або вчинення замовником будь-якої дії на виконання Договору і діє з 20.02.2018 до 31.12.2018. Якщо жодна із сторін не звернеться письмово за один місяць до закінчення дії Договору з пропозицією до іншої сторони про припинення його дії,  Договір діє до надходження такої пропозиції і здійснення всіх розрахунків за виконані перевезення та надані послуги. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, які мали місце під час дії  Договору.
Як  встановлено матеріалами справи, на виконання умов Договору за період з 23.08.2018 по 04.10.2018 відповідачем було здійснено перевезення вантажу, що підтверджується наявними в матеріалах справи  залізничними накладними №43979624 від 23.08.2018, №43979632 від 23.08.2018, №44270726 від 23.03.2018, №44270734 від 23.03.2018, №44454395 від 03.10.2018, №44656197 від 22.10.2018, №44656221 від 22.10.2018, №44740850 від 30.10.2018, №44741031 від 30.10.2018, №44782373 від 09.05.2018, №44782381 від 09.05.2018, №33765314 від 04.10.2018.
За вищезазначеними накладними позивачем було сплачено провізні платежі, що підтверджується переліками №20180323 від 23.03.2018, №20180509 від 09.05.2018, №20180823 від 23.08.2018, № 20181004 від 04.10.2018, №20181022 від 22.10.2018; №20181030 від 30.10.2018.
Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначив, що 21.12.2018 та 26.12.2018 з наданих відповідачем переліків №20181221 від 21.12.2018 та №20181226 від 26.12.2018 дізнався, що відповідач в односторонньому порядку без будь-якого узгодження списав з особового рахунку позивача грошові кошти на загальну суму 281 815,20 грн. за «використання власних вагонів перевізника при відправленні» (розділ «коригування сум нарахованих платежів минулі періоди» переліку), а саме: по накладній №43979624 від 23.08.2018 списано 23  101,20 грн., по накладній №43979632 від 23.08.2018 - 21   390,00 грн., по накладній №44270726 від 23.03.2018 - 13   362,00 грн., по накладній №44270734 від 23.03.2018 -  29   082,00 грн., по накладній №44454395 від 03.10.2018 -  33   368,40 грн., по накладній №44656197 від 22.10.2018 - 35   079,60 грн., по накладній №44656221 від 22.10.2018 -  11   122,80 грн., по накладній №44740850 від 30.10.2018 -  30   801,60 грн,. по накладній №44741031 від 30.10.2018 списано 13   689,60, по накладній №44782373 від 09.05.2018 -  18   864,00 грн., по накладній №44782381 від 09.05.2018 -  22   008,00 грн., по накладній №33765314 від 04.10.2018 - 24   946,00 грн.
Позивач звернувся до відповідача з листами від 23.01.2019 №1447/3-19/34, №1449/3-19/34, від 01.02.2019 №1909/3-19/34, №1908/3-19/34, №1906/3-19/34, №1901/3-19/34, №1898/3-19/34, в яких вказав про безпідставне списання з його рахунку кошів, у відповідь на які відповідач зазначив, що обґрунтовано на підставі укладеного сторонами Договору списав з рахунку позивача недоотримані за перевезення кошти.
За приписами ч. 1 ст. 11 ЦК України  цивільні права та обов`язки  виникають  із  дій  осіб,  що передбачені актами цивільного законодавства,  а також із дій осіб, що  не  передбачені  цими  актами,  але  за  аналогією  породжують цивільні права та обов`язки.
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст.173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Договором (ч. 1 ст. 626 ЦК України) є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Перевезення вантажу згідно ст. 908 ЦК України здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
За змістом ч. 1 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, а також додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань (ч. 5 ст. 307 ГК України).
Порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту, регламентується Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998.
Відповідно до п. 2 Статуту залізниць України Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.
За приписами ст. 3 Статуту залізниць України дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (далі - залізничні під`їзні колії).
Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України (ст. 5 Статуту залізниць України).
Накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна на підставі ст. 6 Статуту залізниць України є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.
За приписами п. 2 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених   Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, перевезення вантажів здійснюється вагонними, дрібними, контейнерними, груповими або маршрутними відправками.
Перевезення вантажів залізницями здійснюються згідно п. 1.2 Правил планування перевезень вантажів, затверджених   Наказом Міністерства транспорту України від 09.12.2002 № 873, на підставі договорів про організацію перевезень за місячними планами, за пред`явленням, за окремими замовленнями відправників (вантажовласників або за їх дорученням - експедиторських організацій).
Положеннями п.2.1 Правил планування перевезень вантажів встановлено, що місячне планування перевезень вантажів у межах України, на експорт у треті країни та країни СНД, у Латвійську Республіку, Литовську Республіку та Естонську Республіку (далі - країни Балтії) здійснюється на підставі замовлень відправників у порядку, встановленому цими Правилами.
За змістом п. 7.1.1 Правил планування перевезень вантажів, планування перевезення вантажів у межах України здійснюється з використанням автоматизованої системи документообігу (далі - АС МЕСПЛАН) відповідно до Правил та цього Порядку.
Основними реквізитами плану є: вид плану; дата надання замовлення; станція відправлення; відправник; станція призначення; код вантажу; вантажоодержувач; кількість вагонів; кількість тон (п. 7.1.7. Правил планування перевезень вантажів).
Відповідно  п. 2.5. Правил планування перевезень вантажів разом з проектом місячного плану на перевезення вантажів відправники за наявності достатньої кількості вантажу надають управлінням залізниць відправлення плани перевезень вантажів маршрутами за встановленою формою (додаток 4, форма ГУ-114). Календарні плани перевезень вантажів маршрутами можуть коригуватися залізницею за заявою відправника, наданою за дві доби до початку декади. Плани перевезення маршрутами у цілому для залізниці і за родами вантажів затверджуються начальником залізниці з повідомленням начальників дирекцій залізничних перевезень, які в свою чергу доводять ці плани до відома станцій, а станції - до відома відправників. У разі неподання вантажовідправником плану перевезень вантажів маршрутами у встановлений термін або надання плану у занижених (у порівнянні з місячними обсягами) розмірах кількість планових маршрутів встановлює начальник станції. В окремих випадках за заявами вантажовідправників начальник дирекції може дозволити напередодні дня навантаження зміну станції призначення маршруту у межах передбаченого планом перевезень залізниць призначення, крім експорту.
Саме у документі форми ГУ-114, який є додатком №4 до Правил планування перевезень вантажів, вантажовідправник вносить інформацію, зокрема, щодо кількості маршрутів та вагонів   у маршрутках з зазначенням станції та дати відвантаження.
З огляду на наведене, виключно на підставі інформації, яка міститься у документі форми ГУ-114 АТ «Укрзалізниця» вбачає необхідність замовника в одержанні вагонів однією партією в кількості, необхідній для формування маршруту.
Як встановлено матеріалами справи, ТОВ Сільськогосподарським підприємством «Нібулон» за вказаний період документ за формою ГУ-114 залізниці відправлення не надавався. Доказів протилежного позивачем (апелянтом)  не надано, відтак доводи  позивача (апелянта) про здійснення перевізником саме маршрутних відправлень не заслуговують на увагу.
Разом з цим,  зазначення позивачем у залізничних накладних інформації про маршрутне відправлення, не свідчить про погодження залізницею перевезення маршрутного відправлення, оскільки для такого погодження передбачено подачу документу спеціально визначеної форми - ГУ-114.
Таким чином, надання вагонів у кількості, замовленій замовником для формування маршрутів, здійснюється на підставі інформації, зазначеної у документах форми ГУ-114, а не на підставі планів та заявок в АС «Месплан».
Відповідно до п. 1 Правил перевезення вантажів маршрутами відправника, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, зареєстрованих Міністерством юстиції України 08.07.2002 за №565/6853, перевезення вантажів маршрутами відправника здійснюється згідно з планами перевезень, якими передбачається максимальна концентрація вантажопотоків з метою раціонального використання технічних засобів відправників, одержувачів та залізниць.
Маршрутом відправника (далі - маршрут) вважається поїзд установленої маси або довжини, сформований відправником відповідно до Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Мінтрансу України від 20.12.96 № 411, та плану формування поїздів на залізничній під`їзній колії підприємства або за договором із залізницею - на коліях залізничної станції призначенням на одну станцію або з розпиленням на кількох станціях з обов`язковим зменшенням кількості його переробок на попутних технічних станціях.
Ознаки маршрутної відправки визначені й положеннями  п. 2 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, відповідно до яких маршрутна відправка - партія вантажу за однією накладною в кількості, яка відповідає ваговій нормі, встановленій для маршруту («ядра» маршруту).
Відповідно до абз. 1 та 2 п. 4 Правил перевезень вантажів маршрутними відправками маса та довжина маршрутів установлюються в залежності від їх призначення згідно плану формування поїздів. Залізниця повідомляє відправників про встановлені норми маси та довжини маршрутів.
Як зазначав відповідач, план формування поїздів на 2017-2018 роки опубліковано на офіційному сайті АТ «Укрзалізниця».
За змістом п. 2.4.8 Порядка направления вагонопотоков и организации их в грузовые поезда на 2017-2018 гг. (План формирования поездов), затверджених наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 08.12.2017 №757, встановлено, що відправницьким маршрутом не визнається маршрут, у складі якого менше 50 вагонів.
З наданих позивачем накладних вбачається, що кількість вагонів, які зазначені у графі 19 перелічених накладних, не відповідає кількості вагонів, встановленій для формування маршруту.
Накладна відповідно до п. 1.2 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011           №138), зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 №863/5084 є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.
Відповідно до ч. 2 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
Положеннями п.п. 3.2.1 Договору про надання послуг від 14.02.2018 №09829/ЦТЛ-2018 сторони визначили порядок нарахування вартості перевезення.
Розмір плати згідно п. 1 Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 №863/5084 за користування вагоном перевізника у вантажному та порожньому рейсах визначається з урахуванням нормативної кількості кілометрів за одну добу.
За приписами п. 1.1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів Залізниці зобов`язані доставляти вантажі за призначенням у такі терміни: у разі перевезення вантажною швидкістю: маршрутними відправками 1 доба на кожні повні та неповні 320 км.
Умовою формування ціни як за маршрутну відправку (із застосуванням терміну доставки 320км/доба) є дотримання саме вантажовідправником критеріїв, встановлених Правилами перевезень вантажів маршрутними відправками та Планом формування поїздів - не менше 50 вагонів за одним перевізним документом.
З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що без дотримання вантажовідправником умов Правил оформлення перевізних документів, Правил перевезень вантажів маршрутними відправками, зокрема, щодо маси та довжини маршруту, підстав для встановлення ціни Договору з застосуванням швидкості доставки 320 км/доба як для маршрутної відправки у АТ «Укрзалізниця» не було.
За умовами п.2.1.6.1 Договору замовник зобов`язаний самостійно визначати розмір попередньої оплати та періодичність її внесення на підставі діючих тарифів та умов Договору, при цьому зобов`язаний враховувати обсяг запланованих перевезень, вагонообігу, термін перебування вагону за межами України та інші послуги перевізника.
Ціна в Договорі встановлюється за домовленістю сторін (ч. 1 ст.632 ЦК України).
Вартість послуг з перевезення, зокрема, такої складової вартості як плати за використання вагону перевізника у вантажному та порожньому рейсах, встановлено п. 3.2 Договору та розраховується з урахуванням Правил оформлення перевізних документів, Правил перевезень вантажів маршрутними відправками.
Відповідно до Керівництва користувача АРМ «Вантажовідправник» «Заяви та відмітки відправника»,  розміщеного на офіційному сайті АТ «Українська залізниця», графи тип маршруту (зазначається тип маршруту відправника) та номер маршруту (зазначається № маршруту відправника) у накладній заповнюється та визначається самостійно відправником при створенні перевізного документу.
Оскільки внесення  позивачем в даному випадку відміток про наявність маршрутної відправки у графу 29 накладних №№43979624, 43979632, 44270726, 44270734, 44454395, 44656197, 44656221, 44740850, 44741031, 44782373, 44782381, 33765314 призвело до невідповідності вартості замовлених перевезень фактичній вартості таких послуг, твердження позивача щодо правомірності його вимог в зв`язку із оплатою ним вартості наданих послуг за тарифом з ознакою «маршрут», як безпідставні та необґрунтовані  не заслуговують на увагу.
Крім цього,  на підставі п. 4.2 Договору оплата послуг здійснюється у національній валюті України на умовах попередньої оплати шляхом перерахування коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання перевізника, вказаний у п. 14.2. Розділу 14 Договору.
Як вище згадувалось, за умовами п. 2.1.6.1 Договору замовник зобов`язаний самостійно визначати розмір попередньої оплати та періодичність її внесення на підставі діючих тарифів та умов Договору,а також зобов`язаний враховувати обсяг запланованих перевезень, вагонообігу, термін перебування вагону за межами України та інших послу перевізника.
Відповідно до пп. 8.1 п.8 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 №317, плата за перевезення вантажів нараховується при перевезеннях у залізничному сполученні: внутрішніх та експортних (через припортові станції, в тому числі на адресу морських (річкових) портів та терміналів), оформлених накладною внутрішнього сполучення, - за тарифами, що діють на дату приймання вантажу до перевезення, зазначену станцією відправлення.
Таким чином, укладаючи Договір, ТОВ «СП Нібулон» добровільно погодилося на встановлення особливого порядку здійснення розрахунків, беручи при цьому на себе відповідні зобов`язання.
Доводи апелянта щодо неврахування судом першої інстанції приписів ч. 3 ст. 632, відповідно до яких зміна ціни в Договорі після його виконання не допускається, відхиляються апеляційним судом як безпідставні та необґрунтовані, адже в даному випадку відповідачем було здійснено донарахування, а не зміну ціни Договору (вартості перевезення вантажу за відповідними накладними) після його виконання (оплати).
При цьому, твердження апелянта, що місцевий суд виходив виключно з умов Договору та жодним чином не надав оцінки умовам (положенням) окремих договорів на перевезення вантажу - накладним, зокрема, в частині ціни послуг з перевезення вантажів, отже допустився порушень ч. 3 ст. 909 ЦК України, ч. 2 ст. 307 ГК України, ст. 6 Статуту залізниць України, також не заслуговують на увагу. Так, вказані накладні на перевезення підписувались сторонами в межах виконання Договору, предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги. 
Умовами п. 4.10 Договору сторони погодили право перевізника у разі виявлення неправильного нарахування платежів здійснити перерахунок, після чого надлишок стягнутої суми перераховується на особовий рахунок замовника, як оплата за майбутні перевезення або  додатково з сум внесеної попередньої оплати стягуються недоотримані грошові кошти.
Отже, з огляду на порушення позивачем при оформленні перевізних документів п.п. 2, 2.1, 2.5 Правил планування, п. 6.1 Правил оформлення перевізних документів, на дату приймання вантажу до перевезення,  достягнення грошових коштів в розмірі 281 815,20 грн. з сум внесеної позивачем попередньої оплати на підставі п.п. 2.1.6.1, 4.10 Договору, здійснено АТ «Українська залізниця» правомірно, що в свою чергу повністю спростовує позицію позивача (апелянта)  про списання відповідачем грошових коштів в односторонньому порядку з особового рахунку позивача.
З приводу доводів позивача (апелянта) про необхідність включення списання коштів до накопичувальних карток, слід зазначити, що згідно п. 1.3 Договору надання послуг за ним може підтверджуватись залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами.
Відповідно до  абз. 3 п. 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Відтак, до накопичувальної картки включаються платежі за додаткові послуги та штрафи.
Водночас, за змістом  п. 3.2 Договору плата за використання вагону перевізника у вантажному та порожньому рейсах за нормативний термін доставки відноситься до вартості перевезення вантажу.
Умовами п. 4.5 Договору сторони погодили, що по мірі виконання перевезень та надання послуг, перевізником відображається в особовому рахунку використання замовником коштів за добу для оплати, зокрема, вартості послуг за перевезення, зазначеної в накладній.
Оскільки суму в  розмірі 281 815,20 грн. донараховано на підставі п 4.10 Договору як плату за використання вагонів перевізника у вантажному та порожньому рейсах за нормативний термін доставки, а не як вартість додаткових послуг, підстав для складання накопичувальних карток у АТ «Українська залізниця» немає.
Одночасно місцевим  судом правомірно не взято до уваги доводів позивача (апелянта), що відповідач списав кошти з особового рахунку позивача за попередньо оплачені послуги, чим фактично допустив подвійне справляння грошових коштів з позивача за одну і ту саму послугу,  адже донарахував вартість послуг на підставі п. 4.10 Договору в зв`язку з виявленим недотриманням вантажовідправником законодавчо встановлених вимог щодо формування маршруту під час оформлення перевізних документів.
Вказані донарахування відображено у переліках №№20181221, 20181226 як коригування сум нарахованих платежів минулих періодів, а саме, плата за використання власних вагонів перевізника з зазначенням перевізних документів, за якими здійснено донарахування.
Твердження позивача (апелянта) про те, що він не отримував та не замовляв послуги, за які відповідачем додатково справлено грошові кошти, та відсутність будь-яких первинних документів на підтвердження дійсного факту надання послуг, не відповідають матеріалам справи. Тим більше, що умовами Договору, зокрема, п.3.2 сторони погодили, що є платою, яка в собі містить складові, що не можуть бути стягнені окремо, є вартістю плати за послугу, яка підтверджується перевізним документом, та складається з: плати за перевезення навантаженого вагону перевізника, яка визначається за тарифом, визначеним у Збірнику тарифів встановленим для власного вагону перевізника; компенсації витрат на перевезення у порожньому стані вагону перевізника, яка визначається за тарифною схемою 14 Збірника тарифів за тарифну відстань перевезення вантажу, скориговану на коефіцієнт порожнього пробігу, зазначеного в додатку 3 до Договору; плати за використання вагону перевізника у вантажному та порожньому рейсах за нормативний термін доставки.
Згадані складові плати входять до вартості замовлених послуг за перевезення вантажу у вагоні перевізника.
Відтак, долучені позивачем до матеріалів справи накладні є документами, які підтверджують надання АТ «Українська залізниця» послуг з перевезення, отримання яких позивачем не оспорюється,. Наведене в свою чергу спростовує твердження позивача (апелянта) про те, що він не надавав заявок чи жодним іншим чином не замовляв послуг, які відповідач поклав в основу для списання суми оспорюваних коштів.
За таких обставин, враховуючи визначений п. 2.1.6.1 Договору обов`язок замовника щодо самостійного визначення розміру попередньої оплати та періодичності її внесення на підставі діючих тарифів та умов Договору, обсягу запланованих перевезень, вагонообігу, терміну перебування вагону за межами України та інших послу перевізника, а також порушення позивачем при оформленні замовлення з перевезення п.п. 2, 2.1, 2.5 Правил планування, п. 6.1 Правил оформлення перевізних документів, стягнення грошових коштів в  розмірі 281   815,20 грн. з сум внесеної попередньої оплати на підставі п.4.10 Договору здійснено АТ «Українська залізниця» правомірно, відтак позовні вимоги, як безпідставні та необґрунтовані, не підлягають задоволенню.
Доводи апелянта (позивача) з приводу неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи,  неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Враховуючи положення ч. 1   ст. 9 Конституції України  та  ратифікацію   Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття  Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати   Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод  (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи  апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.
За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.
Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «НІБУЛОН»  залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2019 у справі №  910/8277/19 - без змін.
Матеріали справи №910/8277/19 повернути до Господарського суду міста Києва. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України. 

                                             Повний текст постанови складено 26.02.2020

Головуючий суддя                                                            С.Я. Дикунська 

Судді                                                                                О.В. Тищенко

                                                                                Є.Ю. Шаптала