ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 751/8655/19                                                                             Головуючий у 1 інстанції: Овсієнко Ю.К.
                                                                                          Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  03 лютого 2020 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача Суддів  За участю секретаря	Вівдиченко Т.Р. Василенка Я.М. Шурка О.І. Борейка Д.Е.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Поліцейського роти №2 БУПП в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Чуйко Олександра Миколайовича на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліцейського 2 роти 1 батальйону УПП в Чернігівській області Чуйко Олександра Миколайовича, Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Поліцейського 2 роти 1 батальйону УПП в Чернігівській області Чуйко Олександра Миколайовича, Департаменту патрульної поліції України, в якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1744849 від 14.11.2019 року. 
Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 грудня 2019 року адміністративний позов задоволено.  Постанову серії ЕАК № 1744849 про накладення адміністративного стягнення по справі про  адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 14.11.2019 року про притягнення ОСОБА_1 , винесену поліцейським 2 роти 1 батальону УГІП в Чернігівській області Чуйко О.М. – скасовано та закрито справу про адміністративне правопорушення. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 500,00 гривень.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Поліцейський 2 роти 1 батальйону УПП в Чернігівській області Чуйко Олександр Миколайович звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що Інспектором патрульної поліції правомірно винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1   ст.126 КУпАП, оскільки, факт вчинення адміністративного правопорушення підтверджується  долученими до матеріалів справи доказами.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.
Відповідно до ч. 4   ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього    Кодексу   розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 14 листопада 2019 року поліцейським 2 роти 1 батальйону УПП в Чернігівській області Чуйко О. М. винесено постанову серії ЕАК № 1744849 від 14.11.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.
З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , 14 листопада 2019 року о 09:31 год. керував транспортним, засобом Geely Emogrand Х7 НОМЕР_1 та здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 «зупинка заборонена» та, при цьому, не мав при собі поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, чим порушив п. 2.1.Г ПДР - відсутність у водія поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ.
З огляду на вказане, до ОСОБА_1 застосоване адміністративне стягнення штраф у розмірі 425 гривень 00 копійок.
Вважаючи вказану постанову такою, що прийнята з грубим порушенням чинного законодавства, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В силу ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-  КУпАП), завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично - дорожній мережі.
Положеннями пункту 8 частини 1 статті 23 вказаного Закону передбачено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Згідно статті 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення   правил дорожнього руху(частини перша, друга і третя статті 122 КУпАП). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Частиною 1 статті 126 КУпАП України передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").
В силу статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР, Правила).
Відповідно до п.2.1. (ґ) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, окрім іншого: поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтверджені документи (посвідчення).
Згідно ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Як зазначалося, ОСОБА_1 , 14 листопада 2019 року о 09:31 год. керував транспортним, засобом Geely Emogrand Х7 НОМЕР_1 та здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 «зупинка заборонена» та, при цьому, не мав при собі поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, чим порушив п. 2.1.Г ПДР - відсутність у водія поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ.
Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, позивач стверджує, що він пред`явив поліцейському поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-яких доказів вчинення ним правопорушення інспектор поліції не має і йому не надавав.      
Колегія суддів зазначає, що, відповідно до п. 1   ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Положеннями   ст. 251 КУпАП   передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Відповідно до      ст. 280 КУпАП,   орган (посадова       особа)            при            розгляді            справ про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і       обтяжують      відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно      ст. 252 цього Кодексу, орган   (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Виходячи з наведеного, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.
Однак, матеріали справи не містять доказів на підтвердження вчинених позивачем адміністративних правопорушень.
Так, позивачем надано копію полісу № АМ/5229039 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12.11.2018 року, виданого ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія», який, як стверджує позивач у позовній заяві, ним було пред`явлено поліцейському (а.с. 6).
Зі змісту вказаного полісу вбачається, що ним застрахована цивільно-правова відповідальність особи за шкоду третім особам під час ДТП, яка сталася за участю транспортного засобу Geely Emogrand Х7, номерний знак НОМЕР_1 . Строк дії вказаного полісу зазначено з 03.01.2019 року по 02.01.2010 року.
Разом з цим, згідно довідки ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» вих. № 1502/19 від 15.11.2019 року, в Доворі (полісі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/5229039 від 12.11.2018 р. допущено помилку в розділі « 3. Строк дії», а саме: зазначено «з 03.01.2019 до 02.01.2010». 
У зв`язку з вищевикладеним, правильним слід вважати строк дії Договору (полісу) № АМ/5229039 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з 03.01.2019 р.  по 02.01.2020 року (а.с. 37).
З наданого відповідачем відеозапису правопорушення « 20191114171903000476», судом першої інстанції встановлено, що в інтервалі часу: « 6:11 - 6:13» позивач пред`явив поліцейському (дослівно) «Вот бумажка зеленая» на що отримав відповідь: «Это по десятый год» (а.с. 31).
Як зазначалося, факт вчинення порушення         Правил дорожнього руху    позивач не визнає.
Належними доказами зазначене відповідачем не спростовано.
Крім цього, з матеріалів справи слідує, що відносно позивача не виносилась постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення   ПДР   України, зокрема,      порушення:  зупинка в зоні дії знаку 3.34 «зупинка заборонена», яке пред`являлось позивачу перед прийняттям оскаржуваної постанови. 
Таким чином, належних та допустимих доказів вчинення позивачем вказаного правопорушення в матеріалах справи немає.
Оскільки відповідачем належним чином не задокументовано      та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем   ПДР   України, то колегія суддів вважає, що  вимога посадової особи відповідача про пред`явлення полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на транспортний засіб, є неправомірною.
Таким чином, на думку колегії суддів, позивач, у даному випадку, не був зобов`язаний виконувати дану вимогу, і тому, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1   ст.126 КУпАП.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду  у постанові від 15 березня 2019 року по справі №686/11314/17.
Враховуючи вказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що, у даному випадку, відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки, позивачем на вимогу поліцейського був пред`явлений поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який, був діючим на день винесення оскаржуваної постанови.
Посилання апелянта на те, що постановою серії ЕАК №1744849 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, однак, у постанові серії ЕАК №1744849 зазначено лише статтю 126 частину 1 КУпАП, оскільки, спірна постанова  винесена  в електронній формі у вигляді стрічки, п.  7 якої заповнюється не письмово, а шляхом обрання статті КУпАП з переліку запропонованих системою, серед яких, з урахуванням ст. 36 КУпАП, дозволяється обрати лише одну статтю, яка передбачає санкцію за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, адміністративні правопорушення повинні бути оформлені належним чином, відповідно до вимог КУпАП, а не технічних можливостей поліцейського.
Згідно ч.ч. 1, 2         ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених         статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Пунктом 24         Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»       встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями         283       та         284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Однак, відповідачем, всупереч вимогам ч. 2         ст. 77 КАС України, факт порушення позивачем         Правил дорожнього руху       та правомірність винесення оскаржуваної постанови не доведено, доказів, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи суду не надано, крім оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, яка сама по собі не є доказом.
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких обставин, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1         ст. 126 КУпАП,    є не доведеним.
Колегія суддів зазначає, що, відповідно до принципу презумпції невинуватості щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено вироком суду, який набрав законної сили.
Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Відповідно до частини 2   статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені   Конституцією   та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Водночас, оскаржувана постанова Поліцейського 2 роти 1 батальйону УПП в Чернігівській області Чуйко Олександра Миколайовича, Департаменту патрульної поліції України, прийнята у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1744849 від 14.11.2019 року, про застосування штрафу в сумі 425 грн. відносно ОСОБА_1 не відповідає вказаним критеріям процесуального Закону.
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх  задоволення.
Відповідно до ч. 1   ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених   статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2   ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3   ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до   ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.   229,   243,   287,   315,   316,   321,   322,   325,   329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Поліцейського роти №2 БУПП в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Чуйко Олександра Миколайовича залишити без задоволення.
Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 грудня 2019 року  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню  не підлягає.

Суддя-доповідач Судді 	Вівдиченко Т.Р. Василенко Я.М. Шурко О.І.