УХВАЛА

06 лютого 2020 року 
Київ
справа №1.380.2019.003126
адміністративне провадження №К/9901/34859/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Желєзного І.В.,
суддів: Берназюка Я.О.,  Коваленко Н.В., 
перевіривши касаційну скаргу виконавчого комітету Львівської міської ради           
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року  
у справі № 1.380.2019.003126       
за позовом Карпатського відділення інституту геофізики імені Субботіна С.І. Національної Академії Наук України 
до  виконавчого комітету Львівської міської ради, 
третя особа Департамент містобудування Львівської міської ради 
про визнання протиправним та скасування рішення,
УСТАНОВИВ:
25 червня 2019 року позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до       виконавчого комітету Львівської міської ради, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №479 від 17 травня 2019 року "Про скасування наказу директора Департаменту містобудування №130 від 20 квітня 2015 року".
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року, залишеним без змін постановою  Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року, позов задоволено.
12 грудня 2019 року відповідачем направлено до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року  у справі № 1.380.2019.003126.
Ухвалою від 23 грудня 2019 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду визнав неповажними підстави пропуску строку на касаційне оскарження та залишив без руху касаційну скаргу виконавчого комітету Львівської міської ради у зв`язку з невідповідністю її вимозі ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Суд надав строк десять днів з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків шляхом надання до суду  доказів наявності підстав для поновлення строку на касаційне оскарження або вказати інші підстави для його поновлення.
13 січня 2020 року до суду надійшла заява про поновлення процесуального строку в якій скаржник зазначає що відповідно до п. 3.3.1, 3.3.3. Інструкції з діловодства у Львівській міській раді та її виконавчих органах, установах, організація, комунальних підприємствах вхідний документ реєструється у день надходження або не пізніше наступного дня, тому реєстраційний індекс є доказом дати надходження оскаржуваного рішення суду апеляційної  інстанції.
Колегія суддів в ухвалі про залишення касаційної скарги без руху зазначала, що копія супровідного листа суду апеляційної інстанції із відміткою вхідної кореспонденції не є доказом дати отримання оскаржуваного рішення, оскільки реєстрація вхідної кореспонденції є односторонньою дією і не може бути самостійним доказом отримання копії оскаржуваного рішення у певну дату. Крім того, така відмітка проставляється власноруч скаржником, який є зацікавленою особою. Доказом дати отримання оскаржуваного рішення є копія конверту в якому надійшло оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції.
Отже, станом на 05 лютого 2020 року вимоги ухвали про залишення касаційної скарги без руху не виконанні, доказів наявності підстав для поновлення строку на касаційне оскарження або інших підстави для його поновлення до суду не надано.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини "Пономарьов проти України" (заява № 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані ("Affaire prez de Rada Cavanilles c. Espagne", заява № 116/1997/900/1112).
У справі "Дія 97" проти України" (заява № 19164/04, пункт 47) суд також постановляв, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів (рішення у справах: "Каньєте де Хоньї проти Іспанії" ("Kanye de Honji v. Spain") заява № 55782/00, пункт 36; "Гору проти Греції" (№ 3) ("Gorou v. Greece" (no. 3)), заява № 21845/03, пункт 27; "Михолапа проти Латвії" ("Miholapa v. Latvia"), зава № 61655/00, пункт 24 та "Андрєєва проти Латвії" ("Andrejeva v. Latvia"), заява № 55707/00, пункт 99).
За таких обставин у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою необхідно відмовити.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом в ухвалах від                        19 грудня 2019 року у справі №640/2018/19, від 27 грудня 2019 року у справі №640/12906/19 та  від 10 січня 2020 року у справі №420/2397/19.
Керуючись ст.ст. 3, 121, 333, 355, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою виконавчого комітету Львівської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року  у справі № 1.380.2019.003126     за позовом Карпатського відділення інституту геофізики імені Субботіна С.І. Національної Академії Наук України до виконавчого комітету Львівської міської ради, третя особа Департамент містобудування Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення.
Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                                    І.В. Желєзний

                                                                                                    Я.О. Берназюк

                                                                                                    Н.В. Коваленко