ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/702/20 Справа № 206/71/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сухоруков А. О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року         Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
Головуючого – Куценко Т.Р. 
суддів: Демченко Е.Л., Макаров М.О. 
за участю секретаря – Синенка Є.А. 
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою 
                        ОСОБА_1 ,

на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 05 червня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Акціонерне товариство Страхова компанія “АХА-страхування” про відшкодування матеріальних збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - 

ВСТАНОВИЛА: 

       У січні 2017 року  ОСОБА_1  звернулося до суду із позовом до  ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди /т.1, а.с.1-4/. 
       В обґрунтування позову посилалася на те, що 15 лютого 2016 року о 09 год. 05 хв. в м. Дніпропетровську на вул.. Гаванська сталося зіткнення автомобіля «Тойота Авенсіс», д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «Хюндай», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль «Тойота Авенсіс», д/н НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності. На місці ДТП було складено протокол про адміністративне правопорушення серії НОМЕР_3 , лише на позивача.
       Адміністративні матеріали про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ДТП, яка сталася 15 лютого 2016 року, було передано до Самарського районного суду м. Дніпропетровська. При розгляді справи суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально та вивчення обставин справи, яка не відповідає фактичним обставинам справи. Вважає, що її винність не доведена, а суд неповно з`ясував обставини справи, залишив поза увагою неточності та порушення допущені працівниками патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення. Крім того, судом не прийнято до уваги пояснення свідків, які знаходились у протиріччя один з одним. Також, під час розгляду адміністративного матеріалу судом вирішувалось питання лише про наявність або відсутність вини саме у діях позивача, в розгляді питання щодо наявності в діях другого учасника ДТП порушень ПДР України, було відмовлено. В висновку судового експерта Дикий В.П. спростовує пояснення водія ОСОБА_2 , щодо швидкості з якою він рухався та посилаючись на застосовані формули зазначає, що швидкість водія автомобіля «Хюндай Сантафе» ОСОБА_2 , перевищувала дозволену швидкість при русі в населеному пункті 60 км/год., він мав технічну можливість запобігти зіткнення, але ним не були своєчасно вжиті заходи для зменшення швидкості руху, тому його дії не відповідали п.п.12.3, 12.4, 12.9 б ПДР України.
       Апеляційним судом Дніпропетровської області 01 грудня 2016 року постанова Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2016 року залишена без змін, питання щодо наявності порушень ПДР України в діях відповідача також не було розглянуто.
       На підставі викладеного позивач просить суд встановити частку вини кожного з учасників дорожньо-транспортної пригоди, стягнути з відповідача на свою користь суму відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 228 145,95 грн., сплачені витрати за проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1 200 грн. та судовий збір.
       Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 05 червня 2019 року відмовлено в задоволені позовних вимог  /т.2, а.с.119/. 
       Не погодившись з рішенням суду  ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення заявлених позовних вимог посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не були враховані обставини та норми закону на які заявник посилався у своїй позовній заяві /т.2, а.с.136-141/. 
        ОСОБА_3 представник ОСОБА_2 надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якій посилається на її неогрунтованність та вважає її такою що не підлягає задоволенню /т.2, а.с.165-166/.
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
       Судом встановлено, що  ОСОБА_1 15 лютого 2016 року о 09 год. 05 хв., керуючи т.з. Toyota Avensis д.н.з. НОМЕР_1 перед початком зміни руху (розворотом) по вул. Гаванська, 5 в м. Дніпропетровську, не переконалась в безпечності руху і не створення перешкод для інших учасників руху, чим спричинила зіткнення з т.з. Hundai Santafe д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 . 
       Відповідно до свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії АЕС145847 власником т/з «Тойота Авенсіс», д/н НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 .
       З висновку експертного атотехнічного дослідження №08/16 від 30 березня 2016 року вбачається, що у заданій дорожній обстановці водій автомобіля «Хюндай» ОСОБА_2 для забезпечення безпеки руху повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3, 12.4, 12.9б ПДР України. Також водій автомобіля «Хюндай» ОСОБА_2 мав технічну можливість, не застосовуючи експертного гальмування, навіть службовим гальмуванням, запобігти зіткнення. Дії водія автомобіля «Хюндай» ОСОБА_2 не відповідали вимог п.п.12.3, 12.4, 12.9б ПДР України, у заданій дорожній обстановці невідповідність дії водія автомобіля «Хюндай» ОСОБА_2 вимогам п.12.3 ПДР України знаходиться в причинному зв`язку з подією даної ДТП, так як вона безпосередньо привела до зіткнення, при заданих вихідних даних невідповідність дії водія ОСОБА_2 вимогам п.п.12.4, 12.9б ПДР України, в частині перевищення швидкості руху знаходиться в причинному зв`язку з даною ДТП. У заданій дорожній обстановці водій автомобіля «Тойота Авенсіс» ОСОБА_4 для забезпечення безпеки руху, необхідно було діяти відповідно до вимог п.10.1 ПДР України. У заданій обстановці з технічної точки зору водій ОСОБА_4 своїми діями небезпеки для руху не створювала, а створила тільки перешкоду для руху, тому технічна можливість запобігти зіткнення її діями не виначалась, а визначалась, своєчасним викоанням водієм ОСОБА_2 вимог п.12.3 ПДР України. У заданій дорожній обстановці дії автомобіля «Тойота Авенсіс» ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.10.1 ПДР України, проте водій «Тойота Авенсіс», не створювала небезпеки для руху, а керований нею автомобіль являвся тільки перешкодою для руху, тому з технічної точки зору невідповідність дії водія Ашихман вимогам п.10.1 ПДР України, не знаходиться в причинному зв`язку з даною ДТП /т.1, а.с.12-18/.
       Згідно висновку експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля №024/16 від 12 травня 2016 року вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Тойота Авенсіс», реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 451 366,38 грн., а вартість матеріального збитку складає 289 679,36 грн.
       Згідно висновку додаткового експертного дослідження по визначенню вартості пошкодженого автомобіля №076/16 від 19 грудня 2016 року вбачається, що ринкова вартість пошкодженого автомобіля «Тойота Авенсіс», реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на момент завершення експертного дослідження №024/16 від 12 транвя 2016 року тобто на 12 травня 2016 року, складає 61 533,41 грн.
       Також судом встановлено, що постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2016 року, за фактом ДТП ОСОБА_1 було визнано винною у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а провадження по справі закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.
       01 грудня 2016 року постановою апеляційного суду Дніпропетровської області, постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2016 року якою ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закрито провадження у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності – залишено без змін.
       Разом з цим, вказаною постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2016 року спростовано висновок експертного автотехнічного дослідження №08/16 від 30 брезня 2016 року, на який посилається заявник у своєму позові та апеляційній скарзі. Таким чином колегія суддів погоджується з районним судом, що при розгляді даної цивільної справи вказаний висновок експертане може бути прийнято до уваги, як належний доказ наявності вини в діях відповідача. 
       Під час розгляду справи у суді першої інстанції було призначено судову автотехнічну експертизу ухвалою від 13 грудня 2017 року та для проведення експертизи судовому експерту було надано матеріали цивільної справи №206/71/17 та матеріали адміністративної справи №206/1499/16-п провадження 3/206/310/16 про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 /т.1, а.с.230-231/.
       З висновку експерта Дніпропетровського Науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової автотехнічної експертизи № 5145-18 від 06 березня 2019 року по питанню 1: Аналізуючи на даний об`єм матеріалів справ та проваджень, в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Хюндай» ОСОБА_2 з моменту виникнення небезпеки для руху повинен був негайно вжити заходів до зниження швидкості аж до зупинки, що регламентовано вимогами п.12.3 ПДР України. По питанню 2: з причин, наведений у досліднькій частині, питання «Чи мав водій автомобіля «Хюндай», д/н НОМЕР_2 , ОСОБА_2 технічну можливість запобігти зіткнення?» на даному етапі дослідження експертним шляхом не може бути вирішене. По питанню 3: оскільки з причин , наведених у дослідцький частині по питанню №2 на даному етапі дослідження експертним шляхом не може бути вирішенне, то і дане питання на даному етапі експертним шляхом також не може бути вирішене. По питанню №4: в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Тойота» ОСОБА_1 повинна була діяти у відповідності з вимогами п.10.1 та 10.4 (ч.ІІ) ПДР України, згідно з якими перед зміною напрямку руху вона повинна була переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а при здійсненні маневру розвороту поза перехрестям – надати дорогу транспортним засобам, що рухаються у зустрічному напрямку. По питанню 5: в даній дорожній обстановці технічна можливість запобігти ДТП для водія автомобіля «Тойота» ОСОБА_1 визначалась належним дотриманням вимог 10.1 та 10.4 (ч.ІІ) ПДР України. Оскільки в даному об`ємі матеріалів справ та проваджень, наданих експерту, відсутні причини технічного характеру, які б завадили водію ОСОБА_1 при виконанні розвороту переконатися в безпеці виконуваного нею маневру, тому з технічної точки зору водій автомобіля «Тойота» ОСОБА_1 мала технічну можливість запобігти ДТП шляхом виконання вимог п.10.1 та 10.4 (ч.ІІ) ПДР України. По питанню 6: оскільки водій автомобіля «Тойота» ОСОБА_1 мала технічну можливість запобігти ДТП, але діяла таким чином, що відбулось зіткнення з автомобілем «Хюндай», слід дійти висновку, що в даній дорожній обстановці її дії не відповідали вимогам п.10.1 та 10.4 (ч.ІІ) ПДР України та знаходились у причинному зв`язку з настанням події технічного характеру ДТП – зіткнення транспортних засобів /т.2, а.с.18-24/. 
       Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 було порушено п.10.1 ПДР України, що знаходиться у причинному зв`язку з настанням ДТП та пошкодженням транспортних засобів «Тойота Авенсіс», д/н НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_1 та автомобіля «Хюндай Сантафе», д/н НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 . 
       Виходячи з того, що постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2016 року, ОСОБА_1 було визнано виною у порушені ПДР України, що призвело до пошкодження транспортних засобів, дане судове рішення набрало законної сили, тоді як вину ОСОБА_2 у судовому порядку встановлено не було, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог.
       Дослідивши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що вони, зокрема, зводяться до незгоди з висновком судового експерту, яким визначено порушення ОСОБА_1 п.10.1 ПДР України, що призвело до настання ДТП та пошкодження транспортних засобів. Та не погодження з невстановленням в даній справі вини ОСОБА_2 у ДТП. Разом з цим, будь-яких належних доказів, які би спростували висновки експерта позивачем надано не було. 
       Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Докази згідно вимог ст.ст.77 – 80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.
       Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду.
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку що суд першої інстанції належним чином перевірив фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про задоволення заявлених позовних вимог.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 
Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.                                
керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:, 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення. 
Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 05 червня 2019 року – залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                Е.Л. Демченко                                                                 
                                                                       М.О. Макаров