ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

15 січня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 201/7422/19(2-а/0198/7/19)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Шлай А.В. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Кругового О.О.,     
за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,      
          розглянувши у відкритому судовому засіданні   апеляційну скаргу інспектора роти №2 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Кіровоградській області лейтенанта поліції Гуленко Сергія Петровича на рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2019 р. (суддя Ткаченко Н.В.) в адміністративній справі №201/7422/19(2-а/0198/7/19) за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Кіровоградській області лейтенанта поліції Гуленко Сергія Петровича, поліцейського роти №2 батальйону №1 Управління патрульної поліції в    Кіровоградській області капрала поліції Парепи Михайла Олександровича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління    патрульної поліції в Кіровоградській області ДПП, про скасування постанов,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати незаконними дії інспектора роти №2 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Кіровоградській області лейтенанта поліції Гуленка С.П. щодо складання постанови серії ЕАВ № 1248602 від 20 червня 2019 р. про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. за порушення ст. 122 ч. ч.1 КУпАП, визнати незаконною, скасувати постанову ЕАВ № 1248602 від 20 червня 2019 р., провадження у справі закрити; визнати незаконними дії поліцейського роти №2 батальйону №1 Управління патрульної поліції в    Кіровоградській області капрала поліції Парепи М.О. щодо складання постанови серії НК № 693886 від 20 червня 2019 р. про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. за порушення ст. 122 ч. ч.1 КУпАП, визнати незаконною, скасувати постанову НК № 693886  від 20 червня 2019 р., провадження у справі закрити.
В обґрунтування позову вказував на відсутність законних підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки докази перевищення ним швидкості відсутні. Крім того, позивач зазначав, що мав при собі водійське посвідчення та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, показав їх відповідачам та обіцяв надати тільки після ознайомлення з причиною зупинки та доказами щодо порушення правил ПДР при розгляді адміністративної справи. На думку позивача, при прийнятті спірних постанов були грубо порушені його права, оскільки відповідачі не забезпечили можливості надати письмові пояснення, постанови складались у службовому автомобілі без фактичного розгляду справи, без дослідження доказів, без врахування обставин матеріального стану та особи, як це передбачено ст. 33 КУпАП.  
Рішенням Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2019 р. позовні вимоги задоволено частково. Суд визнав протиправними дії  інспектора роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Кіровоградській області лейтенанта поліції Гуленко С.П. щодо складення постанови серії ЕАВ № 1248602 від 20.06.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1  ст.122 КУпАП, визнав протиправною та скасував постанову  про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 1248602 від 20.06.2019, закривши провадження в адміністративній справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1  ст. 122 КУпАП. В іншій частині позову суд відмовив.
Позивач погодився із судовим рішенням, правом на апеляційне оскарження не скористався.
Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку інспектором роти №2 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Кіровоградській області лейтенанта поліції Гуленком С.П. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, скаржник просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині, якою позовні вимоги задоволено, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржник вказує на помилковість висновків суду першої інстанції про відсутність доказів перевищення позивачем швидкості внаслідок неможливості ідентифікувати автомобіль на відеозапису. Відповідно до даних з лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № ТС000429 чітко вбачається факт руху транспортного засобу Mazda 323 сірого кольору під керуванням позивача на відстані 123.1 м від місця перебування екіпажу патрульної поліції зі швидкістю 90 км/год. Відеозаписом з нагрудного відео реєстратора підтверджується факт зупинки позивача та перебування на місці скоєння адміністративного правопорушення.
           Від позивача відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
          У судовому засіданні позивач заперечив проти задоволення апеляційної скарги, зазначивши, що докази скоєння ним адміністративного правопорушення інспектором поліції не надані, тому підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності відсутні.
          Інші учасники процесу, належним чином повідомлені про день, місце і час розгляду справи, до суду не прибули. Від скаржника надійшло письмове клопотання про проведення судового засідання без його участі.
          Згідно частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Крім того, перевірка оскарженого рішення суду першої інстанції здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 1248602 від 20.06.2019 року, винесеною інспектором 1 батальйону 2 роти УПП в Кіровоградській області лейтенантом поліції Гуленко С.П. ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1  ст.122 КУпАП, з накладенням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грв. , за те, що останній 20.06.2019 року о 12-26 год., керуючи транспортним засобом Mazda 323 НОМЕР_1 не виконав вимогу дорожнього знаку 5.45 населений пункт де дозволена швидкість не більше 50 км/год та рухався зі швидкістю 90 км/год, перевищивши швидкість на 40 км/год., чим порушив п. 12.4  ПДР  - порушення швидкісного режиму в населених пунктах.
Частково задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи спірну постанову ЕАВ № 1248602, суд першої інстанції дійшов висновку про  недоведеність відповідачем скоєння позивачем адміністративного правопорушення та винність даної особи, оскільки будь-яких доказів на підтвердження вини позивача до суду не надано.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 72 Кодексу адміністративного судочинства України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 73 Кодексу адміністративного судочинства України). Речовими доказами є предмети матеріального світу, які своїм існуванням, своїми якостями, властивостями, місцезнаходженням, іншими ознаками дають змогу встановити обставини, що мають значення для справи (Стаття 96 Кодексу адміністративного судочинства України). Крім того, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет) (стаття 99 Кодексу адміністративного судочинства України).
Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) також визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно із статтею 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, вихованням громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, у тому числі, справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою і третьою статті 122 Кодексу. Частиною 2 зазначеної статті КУпАП визначено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до частини 4 статті 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання протиправною спірної постанови, оскільки принцип презумпції винуватості     покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, посилаючись на належні та допустимі докази (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України). Відповідачем належних та допустимих доказів на підтвердження скоєння позивачем адміністративного проступку, за яке передбачена відповідальність згідно частини 1 статті 122 КУпАП, суду не надано. 
Доводи скаржника про те, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджуються даними  лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № ТС000429, а також відеозаписом з нагрудного відео реєстратора, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки наданий відеозапис не підтверджує факт допущення позивачем порушення п. 12.4  ПДР  України внаслідок відсутності фіксування номерного знаку автомобіля. Як правильно вказав суд першої інстанції, неможливо ідентифікувати автомобіль та визначити його номери і за копією фотознімку, зробленого 20.06.2019, наданого скаржником на підтвердження перевищення позивачем швидкості руху (а.с.123). 
Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про протиправність дій відповідача щодо складання постанови про накладення адміністративного стягнення.
Повноваження інспектора поліції складати постанову про накладення адміністративного стягнення визначені наведеними вище нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення та Законом України «Про Національну поліцію». У випадку незгоди особи щодо якої складена така постанова, вона має право оскаржити останню в установленому законом порядку. Перевірка постанови на предмет її правомірності здійснюється, у тому числі, шляхом перевірки повноважень патрульного поліцейського, дотримання ним процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, наявності підстав для притягнення до адміністративної відповідальності та інш. При цьому, скасування судом постанови у справі про адміністративне правопорушення є належним способом захисту порушених прав. 
Визнавши протиправними дії поліцейського по складанню спірної постанови, суд першої інстанції не врахував, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про Національну поліціюї» та Кодексом України про адміністративні правопорушення, виконуючи свої службові обов`язки. 
Також суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, закривши провадження в адміністративній справі.
Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
При цьому, адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).
Справа про адміністративне правопорушення - це впорядкована сукупність матеріалів, які документують обставини  адміністративного правопорушення  та містять відомості про результати розгляду питання про  притягнення особи до відповідальності за адміністративне правопорушення (проступок).
Наслідком  помилкового ототожнення різних за правовим регулюванням видів справ (адміністративної справи та справи про адміністративне правопорушення) стало незаконне закриття адміністративної справи. 
Невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне тлумачення норм матеріального права, що призвели до ухвалення незаконного рішення, порушення норм процесуального права є підставами для його скасування в частині, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, та прийняття нового рішення у справі.
Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  інспектора роти №2 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Кіровоградській області лейтенанта поліції Гуленко Сергія Петровича - задовольнити частково.
Рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2019 р.  в адміністративній справі №201/7422/19(2-а/0198/7/19) - скасувати в частині визнання протиправними дії  інспектора роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Кіровоградській області лейтенанта поліції Гуленко С.П. щодо складення постанови серії ЕАВ № 1248602 від 20.06.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1  ст.122 КУпАП, а також про закриття адміністративної справи.
Ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В іншій частині рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2019 р.  в адміністративній справі №201/7422/19(2-а/0198/7/19) - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 15 січня 2020 р. і касаційному оскарженню не підлягає, відповідно до частини 3 статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий