Постанова
Іменем України
 
21 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 396/2046/18
провадження № 61-13411св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - Глодоська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Ведющенко Віктор Володимирович, на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області у складі судді Гарбуз О. А.                        від 21 лютого 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду у складі колегії суддів: Суровицької Л. В., Авраменко Т. М., Черненка В. В.,             від 05 червня 2019 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом.
 
Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_3 . За життя 09 червня 1998 року мати склала заповіт, яким заповіла йому все належне їй на день смерті майно. Він є спадкоємцем першої черги і за заповітом і за законом, прийняв спадщину, так як на день смерті проживав разом з матір`ю.
10 червня 2018 року він звернувся до Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом.
Листом від 11 червня 2018 року завідуюча Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори повідомила, що після смерті його матері ОСОБА_3 було заведено спадкову справу № 686/2008 від 08 листопада        2008 року за заявою дочки померлої - ОСОБА_2 . На підставі наданих документів, ОСОБА_2 була єдиною спадкоємицею за законом, тому їй були видані свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстровані за № 3891 та № 3894. ОСОБА_2 надала нотаріусу довідку виконкому Глодоської сільської ради, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до часу смерті проживала сама, за адресою:  АДРЕСА_1 .
Заповіт від імені ОСОБА_3 сільською радою не посвідчувався. Недостовірність інформації у вказаній довідці стала підставою для видачі свідоцтв про право на спадщину за законом ОСОБА_2 , що призвело до порушення його права на спадкування.
 
З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстровані в реєстрі № 3891, № 3894, видані на ім`я ОСОБА_2 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області                      від 21 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідчені 28 листопада 2008 року державним нотаріусом Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори у спадковій справі № 686/2008 р., зареєстровано в реєстрі № 3891, № 3894, видані на спадкове майно                  ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ім`я ОСОБА_2 ,            ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави у розмірі 768,40 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що       ОСОБА_1 як спадкоємець постійно проживав разом з матір`ю на час відкриття спадщини після її смерті, отже прийняв спадщину, а у зв`язку з видачею відповідачу свідоцтв про право на спадщину за законом порушені спадкові права позивача.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 05 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат в дохід держави, змінено.
Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.
В іншій частині рішення суду залишено без змін.
 
Змінюючи рішення суду першої інстанції  в частині розподіл судових витрат, суд апеляційної інстанції виходив із того, що суд першої інстанції неправильно визначив розмір судового збору.
 
Також суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У липні 2019 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат             Ведющенко В. В., подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати вказані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про задоволення позовних вимог, не врахували, що позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом, не довів, що він після смерті спадкодавця фактично вступив у володіння та розпорядження спадковим майном. Суди не надали належної правової оцінки доказам, які містяться в матеріалах справи, а саме довідці Глодоської сільської ради, яка видана їй у 2008 році, яка дійсною і відповідає фактичним обставинам справи про те, що спадкодавець на час її смерті проживала сама. Довідка сільської ради від 25 жовтня 2018 року є недостовірною і не може бути підтвердженням проживання позивача разом із спадкодавцем на момент її смерті. Крім цього, свідок ОСОБА_4 пояснив суду, що секретар сільської ради ОСОБА_5 притягнута до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за факт видачі цієї довідки.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У вересні 2019 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судові рішення без змін, як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є сином та дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на: житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 9,43 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, грошові вклади з відповідними процентами та компенсаційними нарахуваннями у відділенні ВАТ «Державний Ощадний банк України», право власності на майновий пай (майновий сертифікат) у майні СВК Глодоси. 
 
За життя, а саме 09 червня 1998 року, ОСОБА_3 склала нотаріально посвідчений заповіт, який зареєстрований в реєстрі за № 95, згідно з яким заповіла належний їй на праві особистої власності житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і все майно, де б воно не було і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, ОСОБА_1 
 
Вказаний заповіт є чинним, не змінений, не скасований.
Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області                   від 10 жовтня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_2 до виконкому Глодоської сільської ради Новоукраїнського району, державної нотаріальної контори в Новоукраїнському районі Кіровоградської області, яке набрало законної сили, визначено ОСОБА_2 додатковий строк терміном два місяці для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
За заявою ОСОБА_2 від 29 жовтня 2008 року Новоукраїнською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 686 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 
 
28 листопада 2008 року державним нотаріусом Новоукраїнської державної нотаріальної контори видано ОСОБА_2 . В. свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла                             ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано в реєстрі за № 3891 та за № 3894. Спадщина складається із земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 9,43 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, грошових вкладів, права власності на майновий пай.
 
ОСОБА_1 в установлений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини після смерті матері ОСОБА_6 не подавав.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції в незміненій апеляційним судом частині та постанова апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
 
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
 
Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
 
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилався на те, що він є спадкоємцем першої черги після смерті матері ОСОБА_3 , постійно проживав разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини, на його ім`я мати склала заповіт, яким заповіла все належне їй на день смерті майно, протягом строку, встановленого законом не відмовився від спадщини, а тому є таким, що прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_3 .
 
Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
 
Згідно з пунктом 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, у редакції, чинній на момент відкриття спадщини, свідоцтво  про  право на спадщину видається спадкоємцям,  що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем  чи  подали  заяву  нотаріусу про прийняття спадщини. 
Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем  можуть  бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу,  відповідного  органу  місцевого самоврядування  про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало   законної   сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини;  реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.
 
Згідно з довідкою виконкому Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області за вих. №1992 від 25 жовтня 2018 року          ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до часу смерті проживала разом з сином ОСОБА_1 Останнє місце реєстрації і проживання:                          АДРЕСА_1 .
 
Згідно з паспортними даними позивача, місце проживання останнього                    з 30 травня 1990 року по 05 вересня 2014 року зареєстровано адресою:          АДРЕСА_1 .
 
Відповідач ОСОБА_2 на момент смерті матері проживала за іншою адресою, а саме по АДРЕСА_2 .
 
До спадкової справи відповідач надала довідку, видану їй виконкомом Глодоської сільської ради у 2008 році, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до часу смерті проживала сама. Останнє місце реєстрації АДРЕСА_1 . Заповіт від імені                 ОСОБА_3 сільською радою не посвідчувався. 
 
Надавши належну правову оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 як спадкоємець постійно проживав разом з матір?ю на час відкриття спадщини після її смерті, отже прийняв спадщину.
 
Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. 
 
Як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України              від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1301 ЦК  України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.
 
Установивши, що при видачі державним нотаріусом ОСОБА_2 свідоцтв про право на спадщину за законом, не було враховано право позивача як спадкоємця, який фактично прийняв спадщину, право позивача на спадкування за нотаріально посвідченим заповітом, суд першої інстанції,  з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, що зареєстровані в реєстрі № 3891, № 3894, видані на ім`я ОСОБА_2 з підстав порушення у зв`язку з їх видачею спадкових прав позивача.
 
Також суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, оскільки суд першої інстанції неправильно визначив розмір судового збору.
 
Доводи касаційної скарги про те, що позивач пропустив строк позовної давності, про застосування якого заявлено у суді першої інстанції, є безпідставними, з огляду на таке.
 
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
 
Згідно з частиною п`ятою статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
 
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
 
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
 
Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
 
У справі, що переглядається, установлено, що ОСОБА_1 як спадкоємець постійно проживав разом з матір`ю на час відкриття спадщини після її смерті, отже прийняв спадщину.
 
Цивільним законодавством не передбачено обмеження строку, у який спадкоємець, що прийняв спадщину, може зареєструвати своє право власності у встановленому законом порядку або звернутись до суду за захистом свого права, а тому підстави для застосування строку позовної давності до спірних правовідносин відсутні.
 
Помилкове посилання судів попередніх інстанцій на те, що позивач не пропустив строк позовної давності, оскільки про порушення свого права дізнався 11 червня 2018 року, не спростовують правильних по суті рішень судів та не може бути підставою для скасування судових рішень. 
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.
 
Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну  скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції в незміненій апеляційним судом частині та постанову апеляційного суду - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Ведющенко Віктор Володимирович, залишити без задоволення.
 
Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області                      від 21 лютого 2019 року в незміненій апеляційним судом частині та постанову Кропивницького апеляційного суду від 05 червня 2019 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:   	Г. В. Кривцова   Б. І. Гулько   Д. Д. Луспеник