Номер провадження: 22-ц/813/3568/19 
Номер справи місцевого суду: 511/1157/18
Головуючий у першій інстанції Іванова О. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.12.2019 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого - Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,
за участю секретаря - Маслова Р.Ю.,
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «Індустріальний» відповідач - ОСОБА_1 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріальний» на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 14 листопада 2018 року у складі судді Іванової О.В., 
в с т а н о в и в:
У травні 2018 року ПАТ АКБ «Індустріальний» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованостіза кредитним договором від 09.04.2013 в розмірі 17 972,49 грн., яка складається з: суми простроченої заборгованості по нарахованим відсоткам-8591,32грн; суми простроченої заборгованості по нарахованій комісії- 2590,00грн.; суми пені за несвоєчасне повернення кредиту-1580,41грн.; суми пені за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків-2099,13грн.; суми пені за несвоєчасну сплату нарахованої комісії-590,49грн; інфляційних нарахувань на суму простроченого кредиту- 2521,14 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.04.2013 між ПАТ «Акціонерний банк «Експресс-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір №52016/1-к, згідно якого позивач надав відповідачеві грошові кошти в сумі 14 000 грн., строком на 36 місяців з 09.04.2013 по 09.04.2016, зі сплатою 23% річних. Відповідачем не сплачено станом на лютий 2015 року платежі в розмірі 16772,58 грн. З цього приводу позивач звернувся у березні 2015 року до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом про стягнення загальної суми заборгованості. 14.05.2015 Роздільнянським районним судом Одеської області ухвалено рішення про стягнення заборгованості з відповідача на загальну суму 16 772,58 грн. Рішення суду відповідач не виконав. У зв`язку з тим, що рішення суду про сплату боргу перед банком не було виконано, банком додатково донараховано відсотки з 23.04.2015 по 19.04.2018 на суму боргу в розмірі 17 972,49 грн., які складаються з суми простроченої заборгованості по нарахованим відсоткам - 8591,32 грн; суми простроченої заборгованості по нарахованій комісії - 2590,00 грн.; суми пені за несвоєчасне повернення кредиту - 1580,41 грн.; суми пені за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків - 2099,13 грн.; суми пені за несвоєчасну сплату нарахованої комісії - 590,49 грн; інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту - 2521,14 грн. Боржнику направлялися повідомлення про повернення боргу. У зв`язку із реорганізацією АБ «Експрес-Банк» шляхом приєднання до АКБ «Індустріалбанк», з 01.12.2017 Банку - правонаступнику передані всі права та обов`язки АБ «Експрес-Банк».
Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 14 листопада 2018 року в задоволенні позовних вимог ПАТ АКБ "Індустріалбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено у повному обсязі.
Не погодившись з рішенням суду, ПАТ АКБ «Індустріальний» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і ухвалити нове, яким позов задовольнити та стягнути з відповідача 17 972,49 грн заборгованості, 1762,00 грн судового збору та 2643,00 грн витрат, пов`язаних з подачею апеляційної скарги. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не взято до уваги, що сума боргу в розмірі 16772,58 грн, яка стягнута з боржника рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 14.05.2015 утворилась станом на 20.02.2015. Отже, судом було неправомірно відмовлено у задоволенні позову в частині донарахованих відсотків за період з 21.02.2015 по 09.04.2016, що суперечить позиції викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №444/9519/12 від 28.03.2018.
Заслухавши суддю-доповідача, відповідача та представника позивача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відмовляючи в задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі суд виходив з правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 від 28.03.2018 відповідно до якої передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Місцевий суд дійшов висновку, що так як позовні вимоги стосуються тільки стягнення відсотків та пені, та враховуючи, що банк звернувся до суду після спливу визначеного договором строку кредитування, тобто після 09.04.2016 та одночасно після пред`явлення до позичальника вимоги щодо достроково повернення кредиту (наявне рішення суду про стягнення від 14.05.2015), позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків та пені за кредитним договором.
Дійсно у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
За умовами договору кредитування сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 3 роки з 09.04.2013 по 09.04.2016 включно (п.1.3 договору). 
Отже, у межах строку кредитування до 09.04.2016 відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами зі сплатою 23 відсотків річних. Починаючи з 10 квітня 2016 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.
За таких обставин, суд дійшов вірного висновку про те, що банк звернувся до суду після спливу визначеного договором строку кредитування, а тому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинено, у зв`язку з чим стягнення суми простроченої заборгованості по відсоткам в розмірі 8591,23 грн; простроченої заборгованості по нарахованій комісії в розмірі 2590 грн.; пені за несвоєчасне повернення кредиту - 1580,41 грн; та пені за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків- 2099,13 грн., а також пені за несвоєчасну сплату нарахованої комісії в розмірі 590,49 не підлягають задоволенню.
З позовної заяви вбачається, що позивачем заявлені позовні вимоги і щодо стягнення в порядку ст.625 ЦК України інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту - 2 521,14 грн. 
Між тим, відмовляючи в задоволенні вимог в цій частині, суд підстав відмови не навів. 
Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Вимоги щодо стягнення 3 % річних в порядку ст.625 ЦК України за прострочення грошового зобов`язання позивачем не заявлені.
Виходячи з вищезазначеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд помилково відмовив у вимогах щодо стягнення інфляції за період з 23.04.2015 по 19.04.2018 в сумі 2521,14 грн. 
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції порушені вимоги ст. 13 ЦПК України та частину 2 статті 625 ЦК України, а тому в силу ст. 376 ЦК України рішення в частині відмови інфляційних витрат підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову в цій частині.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384  ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріальний» задовольнити частково.
Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 14 листопада 2018 року скасувати в частині відмови в задоволенні позову про стягнення інфляційних втрат.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного комерційного банку «Індустріальний» - 2521, 14 грн. інфляційних втрат.
В решті вимог відмовити. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 02.01.2020.

Головуючий:                                                                                       

            Судді: