ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2020 року
м. Київ
Справа № 2140/1950/18
Провадження № 11-975апп19
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Гриціва М. І., 
суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.
розглянула в порядку письмового провадження касаційну скаргу Фермерського господарства «Соценко» (далі - ФГ «Соценко») на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року (суддя Бездрабко О. І.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року (судді Осіпов Ю. В., Бойко А. В., Шевчук О. А.) у справі № 2140/1950/18 за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Заповіт Ілліча» (далі - СТОВ «Заповіт Ілліча») до виконавчого комітету Скадовської міської ради Херсонської області (далі - Виконком), державного реєстратора Виконкому Кучубеєвої Марії Олександрівни (далі - Державний реєстратор), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ФГ «Соценко», Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області (далі - ГУ Держгеокадастру), про визнання протиправними і скасування рішень державного реєстратора та
ВСТАНОВИЛА:
1. 24 вересня 2018 СТОВ «Заповіт Ілліча» звернулось до суду з позовом до Виконкому, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1 , ФГ «Соценко», ГУ Держгеокадастру, у якому просило суд визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора від 10 жовтня 2017 року, індексний номер 37496038 (справа № 2140/1950/18).
Того ж дня СТОВ «Заповіт Ілліча» звернулось до суду з позовом до Виконкому, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ФГ «Соценко», ГУ Держгеокадастру, у якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора від 10 жовтня 2017 року, індексний номер 37487892 (справа № 2140/1955/18).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Державний реєстратор здійснив реєстрацію договору оренди земельної ділянки, яка вже була в оренді на підставі договору, що був укладений раніше. Позивач вважає, що у зв`язку з неналежним виконанням Державним реєстратором своїх обов`язків відбулась подвійна реєстрація на одну і ту саму земельну ділянку, що суперечить чинному законодавству, а отже реєстраційні дії також проведені всупереч положенням діючого законодавства, є неправомірними, а прийняті рішення підлягають скасуванню.
2. Херсонський окружний адміністративний суд ухвалою від 16 листопада 2018 року залучив до участі у справі як другого відповідача Державного реєстратора Кучубеєву М. О.
Цей же суд ухвалою від 15 листопада 2018 року справи № 2140/1950/18 та № 2140/1955/18 об`єднав в одне провадження, якому присвоєно № 2140/1950/18.
Херсонський окружний адміністративний суд рішенням від 22 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року, позов задовольнив.
Суди дійшли висновку про протиправність рішення Державного реєстратора. 
Стосовно доводів апеляційної скарги ФГ «Соценко» про непідсудність цього спору адміністративним судам апеляційний суд з покликанням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 823/378/16 указав, що предметом цієї справи є виключно дотримання державним реєстратором як суб`єктом владних повноважень під час виконання покладених на нього законом публічних владно-управлінських функцій встановленого законом порядку прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зокрема, правомірність здійснення повторної реєстрації похідного речового права - права користування земельною ділянкою в разі наявного та зареєстрованого тотожного права на ту саму земельну ділянку за іншим користувачем. Питання правомірності чи неправомірності набуття позивачем чи третьою особою права користування на зазначену вище земельну ділянку, як і питання, пов`язані з реалізацією прав власності на неї або дотримання умов укладених сторонами цивільно-правових угод, перед судом не порушено. А отже, цей спір не має ознак приватноправового та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
3. ФГ «Соценко» не примирилося з рішеннями судів попередніх інстанцій і у травні 2019 року звернулось із касаційною скаргою з мотивів порушення ними правил предметної юрисдикції.
Указало, що спірні відносини виникли між учасниками справи через невиконання договору оренди земельної ділянки, зокрема, у частині строку та розміру орендної плати в договорі оренди. Отже, існує спір про право, що виключає можливість розгляду його за правилами адміністративного судочинства. 
4. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 12 вересня 2019 року передав цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини шостої статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до частини шостої статті 346 КАС України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду в усіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції.
Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 01 жовтня 2019 року прийняла та призначила цю справу до касаційного розгляду в порядкуписьмового провадження без виклику учасників справи.
5. Велика Палата Верховного Суду заслухала суддю-доповідача, перевірила матеріали справи та наведені в касаційній скарзі доводи і дійшла висновку про таке. 
Суди у цій справі встановили такі обставини.
Третя особа ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 4,09 га, яка розташована на території Улянівської сільської ради Скадовського району Херсонської області (далі - Сільрада).
20 січня 2010 року між ОСОБА_1 та СТОВ «Заповіт Ілліча» було укладено договір оренди землі № 93, відповідно до умов якого позивачу передано у строкове платне користування земельну ділянку площею 4,09 га, яка знаходиться на території Сільради, строком на десять років.
Вказаний вище договір оренди землі зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок у Відділі Держкомзему у Скадовському районі Херсонської області 08 квітня 2011 року за № 652470004000141.
01 жовтня 2017 року між ОСОБА_1 та ФГ «Соценко» було укладено другий (аналогічний) договір оренди землі, згідно якого ФГ «Соценко» передано у строкове платне користування земельну ділянку площею 4,09 га з кадастровим номером 6524784700:13:019:0016, яка знаходиться на території Сільради, строком до 31 грудня 2027 року.
10 жовтня 2017 року Державний реєстратор здійснив державну реєстрацію прав, які виникли на підставі договору оренди землі на земельну ділянку № 6524784700:13:019:0016, площею 4,09 га, укладеного 01 жовтня 2017 року між ОСОБА_1 та ФГ «Соценко», індексний номер рішення 37496038.
Третя особа ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 2,85 га, яка розташована на території Сільради.
20 січня 2010 року між ОСОБА_2 та СТОВ «Заповіт Ілліча» було укладено договір оренди землі № 97, відповідно до умов якого позивачу передано у строкове платне користування земельну ділянку площею 2,85 га, яка знаходиться на території Сільради строком на десять років.
Вказаний договір оренди землі зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок у Відділі Держкомзему у Скадовському районі Херсонської області 08 квітня 2011 року за № 652470004000145.
01 жовтня 2017 року між ОСОБА_2 та ФГ «Соценко» було укладено другий (аналогічний) договір оренди землі, згідно якого ФГ «Соценко» передано у строкове платне користування земельну ділянку площею 2,85 га з кадастровим номером 6524784700:13:018:0005, яка знаходиться на території Сільради, строком до 31 грудня 2027 року.
10 жовтня 2017 року Державний реєстратор здійснив державну реєстрацію прав, які виникли на підставі договору оренди землі на земельну ділянку № 6524784700:13:018:0005 площею 2,85 га, укладеного 01 жовтня 2017 року між ОСОБА_2 та ФГ «Соценко», індексний номер рішення 37487892.
04 травня 2018 року СТОВ «Заповіт Ілліча», вважаючи, що було здійснено державну реєстрацію прав на земельні ділянки, які були обтяжені попередніми реєстраціями, фактично за наявності подвійної реєстрації на ці земельні ділянки, подав скаргу до Мін`юсту, однак наказом заступника Міністра юстиції України з питань державної реєстрації від 14 червня 2018 року № 2080/7 у задоволенні скарги СТОВ «Заповіт Ілліча» було відмовлено.
Не погоджуючись із такими діями та рішеннями Державного реєстратора, позивач звернувся до суду з цим позовом.
6. Велика Палата Верховного Суду вже висловлювала позицію у спорі з аналогічними правовідносинами, зокрема, у постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16. 
У тій справі, фактичні обставини якої не тотожні, але певним чином схожі до обставин цієї справи (і в тій, і в цій справі спір виник стосовно об`єктів нерухомого майна), Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки має розглядатися як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо тієї ж земельної ділянки. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.
Велика Палата Верховного Суду також вирішила, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, то такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис.
Отже, спір у такій справі не є публічно-правовим. Оскарження рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки безпосередньо пов`язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо земельної ділянки з особою, яка не заперечує законності дій державного реєстратора з реєстрації за нею права оренди цієї ж земельної ділянки. Такий спір має приватноправовий характер. 
Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 04 та 18 квітня 2018 року у справах № 817/1048/16 та 804/1001/16 під час розгляду спорів у подібних правовідносинах. А саме про те, що у спорах про скасування державної реєстрації права оренди на земельну ділянку, незалежно від того, чи порушує позивач питання правомірності укладення цивільно-правових угод, на підставі яких здійснено оспорюваний запис, вирішення такого спору в будь-якому разі вплине на майнові права тієї особи, щодо прав якої здійснено оспорюваний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Такий спір є спором про цивільне право на одну й ту ж земельну ділянку (об`єкт нерухомості).
Водночас викладений у цій справі висновок Великої Палати Верховного Суду відрізняється від її висновку, викладеного у постановах від 04 квітня 2018 року у справах № 817/567/16 та № 826/9928/15 (на яку, зокрема, покликається скаржник), від 10 квітня 2018 року у справі № 808/8972/15, від 16 та 23 травня 2018 року у справах № 826/4460/17 та 815/4618/16, від 05, 12 та 13 червня 2018 року у справах № 804/20728/14, 823/378/16, 820/2675/17 та 803/1125/17. Спори у цих справах також стосувались оскарження рішення державного реєстратора або запису, здійсненого ним у відповідному державному реєстрі щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно за особою, яка не була заявником стосовно вчинення відповідних реєстраційних дій.
У всіх наведених вище справах Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що розгляд позовних вимог особи (яка не була заявником щодо реєстраційних дій) до державного реєстратора про скасування його рішень чи записів у відповідному державному реєстрі стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки державним реєстратором вчинені істотні порушення процедури реєстрації. А тому спірні відносини мають публічно-правовий характер.
З метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 04 та 10 квітня 2018 року у справах № 817/567/16, 826/9928/15, 808/8972/15, від 16 та 23 травня 2018 року у справах № 826/4460/17, 815/4618/16, від 05, 12 та 13 червня 2018 року у справах № 804/20728/14, 823/378/16, 820/2675/17 та 803/1125/17, щодо належності до юрисдикції адміністративних судів спорів за позовами осіб, які не були заявниками вчинення реєстраційних дій, до державного реєстратора про скасування його рішень чи записів у державному реєстрі стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Такий критерій визначення юрисдикції спору, як наявність порушень вимог чинного реєстраційного законодавства у діях державного реєстратора під час державної реєстрації прав на земельну ділянку, не завжди є достатнім та ефективним, адже наявність цих порушень можна встановити лише при розгляді справи по суті, а не на момент звернення позивача з позовною заявою.
Крім того, скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тож не виконується основне завдання судочинства. У таких спорах питання правомірності укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов`язково постають перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження таких договорів.
Отже, у зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому такі справи мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору.
Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.
Зважаючи на заявлені вимоги позивача, фактичні обставини справи, судову правозастосовну практику, яка склалася за наслідками розгляду справ за подібних спірних правовідносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що ця справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та з огляду на суб`єктний склад має розглядатися за правилами господарського судочинства.
7. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
На підставі пункту 5 частини першої статті 349 цього Кодексусуд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині.
За правилами частини першої статті 354 КАСУкраїни суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, установлених статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 КАС України, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.
Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій розглянули справу з порушенням правил юрисдикції адміністративних судів, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для скасування судових рішень із закриттям провадження у справі.
За частиною третьою статті 354 КАС України в редакції Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX«Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) у разі закриття судом касаційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 цього Кодексу суд за заявою позивача постановляє в порядку письмового провадження ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків закриття провадження щодо кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, чи передачі справи частково на новий розгляд або для продовження розгляду. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.
Наведені положення в контексті ухваленого рішення у цій справі зумовлюють право позивача на подання відповідної заяви до Великої Палати Верховного Суду, за результатами розгляду якої справа має бути скерована до відповідного суду першої інстанції, який своєю чергою за положеннями частини першої статті 174 Господарського процесуального кодексу України у редакції Закону № 460-IXперевіряє наявність підстав для залишення позовної заяви без руху відповідно до вимог господарського процесуального закону, чинного на дату подання позовної заяви.
Керуючись статтями 238, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Касаційну скаргу Фермерського господарства «Соценко» задовольнити.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року скасувати.
Провадження у справі № 2140/1950/18 за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Заповіт Ілліча» до виконавчого комітету Скадовської міської ради Херсонської області, державного реєстратора виконавчого комітету Скадовської міської ради Херсонської області Кучубеєвої Марії Олександрівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Фермерське господарство «Соценко», Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області, про визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора - закрити.
Роз`яснити позивачеві, що розгляд цієї справи віднесено до суду господарської юрисдикції та що він має право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Великої Палати Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                     М. І. Гриців
Судді:                                    Н. О. Антонюк                                            В. С. Князєв
С. В. Бакуліна                                             Н. П. Лященко
В. В. Британчук                                          О. Б. Прокопенко
Д. А. Гудима                                               Л. І. Рогач
В. І. Данішевська                                      О. М. Ситнік
Ж. М. Єленіна                                            В. Ю. Уркевич
О. С. Золотніков                                        О. Г. Яновська
О. Р. Кібенко