ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

23 січня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 916/187/17	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Разюк  Г.П.,
суддів:.Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.
при секретарі судового засідання Полінецькій В.С.

за участю представників учасників справи:
від АТ «НАК «Нафтогаз України» - адвоката Никоненка А.Г. за свідоцтвом серія РН № 1474 від 28.09.2018 та довіреністю № 14-495 від 20.12.2019;
від Кабінету Міністрів України -   Коваленка А.А. за витягом з наказу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 26.12.2019 № 21-к; наказу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 28.12.2019р. № 24/03-08 та довіреністю № 8030/9.1.4/22-19від 26.09.2019;   
від ПАТ «Одеський припортовий завод» -   адвоката Цимбала С.Ю. за посвідченням та свідоцтвом № 2270 від 31.07.2012 та ордером серія ОД № 404321 від 21.08.2019.       
/ ФДМ України не використав права на участь у судовому засіданні, хоча про час та місце його проведення повідомлений 24.12.2019 належним чином (див. – рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 20.12.2019), – 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод»
на рішення Господарського суду Одеської області від 25.06.2019, проголошене у м.   Одесі о 13:49:33 колегією суддів у складі головуючого суді Оборотової О.Ю., суддів Гута  С.Ф., Літвінова С.В., повний текст якого складено 01.07.2019,
у справі №916/187/17 
за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
до скаржника
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 
1.Фонду державного майна України
2. Кабінету Міністрів України
про стягнення 179  482  550,47грн
та за зустрічною позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» 
до Публічного акціонерного товариства  «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
за участю тих самих третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача
про зобов`язання укласти договір,-

В С Т А Н О В И В :

В січні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - АТ «НАК «Нафтогаз України») звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Одеський припортовий завод» про стягнення боргу в загальній сумі 179  482  550,47 грн., у тому числі: 142  955  000,00  грн. основного боргу, 14  976  499,45 грн пені, 10  356  850,00 грн 7% штрафу. 1  526  662,70 грн. 3 % річних – та 9  667  538,31 грн. інфляційних втрати (з врахуванням заяви про зміну розміру позовних вимог від 06.04.2017). Крім цього, АТ «НАК «Нафтогаз України» просило стягнути з ПАТ «Одеський припортовий завод» суму сплаченого судового збору за подання позову. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами 28.07.2016 був укладений договір №13/16/ОПЗ-ПР про постачання природного газу, за яким ПАТ «Одеський припортовий завод» оплату за поставлений газ здійснював не своєчасно, чим порушив умови п. 6.1 Договору, у зв`язку з чим за останнім утворилась заборгованість, яка включає основний борг, пеню, штраф, 3% річних та інфляційні втрати.   
Ухвалою суду першої інстанції від 27.02.2017 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Фонд державного майна України /також –ФДМУ/ та Кабінет Міністрів України /також -КМУ/.
15.03.2017 ПАТ «Одеський припортовий завод» звернулось до Господарського суду Одеської області з зустрічною позовною заявою до ПАТ «НАК «Нафтогаз України» про зобов`язання укласти договір про реструктуризацію заборгованості. 15.05.2017 ПАТ «Одеський припортовий завод» надало до суду уточнену зустрічну позовну заяву, в якій просило визнати укладеною Додаткову угоду №1 до Договору №193/16/ОПЗ-ПР про постачання природного газу від 28.07.2016 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Одеський припортовий завод» в редакції, що наведена в зустрічній позовній заяві.
Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що КМУ в межах своїх повноважень 28.12.2016 прийняв розпорядження №1018-р, яким погодився з пропозицією ФДМ України щодо реструктуризації боргу ПАТ «Одеський припортовий завод» перед АТ «НАК «Нафтогаз України» за постачання природного газу починаючи з 01.04.2017 рівними частинами стоком на два роки та без нарахування відсотків, тобто КМУ в межах повноважень наданих Законом України «Про управління об`єктами державної власності» та Законом України «Про Кабінет Міністрів України» прийняв рішення щодо врегулювання питання, що є предметом первісного позову та предметом даної позовної заяви. ПАТ «Одеський припортовий завод» на виконання розпорядження КМУ № 1018-р листом № 1211 від 28.04.2017 направив компанії проект додаткової угоди № 1 до договору №193/16/ОПЗ-ПР про постачання природного газу від 28.07.2016, яка станом на 15.05.2017 зі сторони АТ «НАК «Нафтогаз України» не підписана. 
Рішенням Господарського суду Одеської області від 25.06.2019 первісний позов задоволено, стягнуто з ПАТ «Одеський припортовий завод» на корись АТ «НАК «Нафтогаз України» основний борг у сумі 142  955  000,00 грн., пеню у розмірі  14  976  499,45 грн., 7% штрафу – 10  356  850,00 грн., 3% річних – 1  526  662,70 грн., інфляційні втрати - 9  667  538,31 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 240  000,00 грн. У задоволенні зустрічних позовних вимог - відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що Закон України «Про Кабінет Міністрів України» не надає КМУ права приймати рішення щодо укладання договорів або внесення до них змін. Крім цього, розпорядження КМУ від 28.12.2016 №1018-р не містить прямої вказівки щодо обов`язку для сторін укласти договір про реструктуризацію заборгованості.
Задовольняючи первісний позов, господарський суд встановив, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки матеріалами справи підтверджено наявність порушень умов договору щодо своєчасної та повної оплати за поставлений газ з боку ПАТ «Одеський припортовий завод».
Не погоджуючись з рішенням господарського суду, ПАТ «Одеський припортовий завод» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов. 
Скаржник вважає, що рішення ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи, порушенням норм матеріального права. 
Апелянт зазначає, що негативні тенденції, які склались для ПАТ «Одеський припортовий завод», в тому числі витрати підприємства на забезпечення екологічної безпеки, незалежно від того, триває процес виробництва чи його зупинено, погіршили економічне становище останнього і призвели до скрутного фінансового стану підприємства. Як наслідок, ПАТ «Одеський припортовий завод» не мав змоги провести розрахунки за договором про постачання природного газу.
Фонд державного майна України, в межах прав та обов`язків, як суб`єкт управління об`єктами державної власності, а в даному конкретному випадку, як суб`єкт управління корпоративними правами  ПАТ «Одеський припортовий завод»  звернувся з пропозицією до КМУ щодо реструктуризації боргу останнього перед АТ «НАК «Нафтогаз України», для стабілізації та оздоровлення економічного стану підприємства, в тому числі покращення приватизаційної стабільності. 
В межах своїх повноважень, КМУ 28.12.2016 прийняв Розпорядження №1018-р «Про погодження реструктуризації боргу ПАТ «Одеський припортовий завод» перед АТ «НАК «Нафтогаз України»» за постачання природного газу починаючи з 1 квітня 2017 року рівними частинами строком на два роки та без нарахування відсотків. 
Отже, на думку скаржника, право вимоги у АТ «НАК «Нафтогаз України» за Договором № 193/16/ОПЗ-ПР від 28.07.2016 з урахуванням розпорядження КМУ №1018-р від 28.12.2016 про стягнення повної суми боргу з нарахуванням санкцій настало з 01.04.2019 року. 
Також, КМУ в межах своїх повноважень, як єдиний управитель корпоративними правами держави у статутному капіталі АТ «НАК «Нафтогаз України», дорученням від 23.02.2017 № 6549/2/1-17 зобов`язав останнього забезпечити виконання розпорядження КМУ від 28.12.2016 №1018-р у повному обсязі. 
Однак, АТ «НАК «Нафтогаз України» в супереч  вимог чинного законодавства, нормативних та організаційно-розпорядчих актів спрямовує свої дії на невиконання прямого розпорядження КМУ. 
За таких обставин, на думку ПАТ «Одеський припортовий завод» у нього наявні всі підстави вважати свої законні права порушеними та просити суд апеляційної інстанції рішення скасувати та задовольнити зустрічний позов.
Крім цього, в обґрунтування апеляційної скарги ПАТ «Одеський припортовий завод» посилається на ст. 8 Конституції України та ст. 6 Закону України «Про нафту і газ».
В додаткових поясненнях від 8 жовтня скаржник також просить суд апеляційної інстанції, враховуючи велике соціальне значення підприємства, як містоутворюючого, необхідність збереження приватизаційної привабливості заводу та відсутність збитків у АТ «НАК «Нафтогаз України», зменшити заявлені до стягнення штрафні санкції на 100 %.
16.09.2019 до апеляційного суду від АТ «НАК «Нафтогаз України» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що розпорядження КМУ від 28.12.2016 № 1018-р «Про погодження реструктуризації боргу ПАТ «Одеський припортовий завод» перед АТ «НАК «Нафтогаз України»» не є актом цивільного законодавства, що змінює строки оплати за Договором №193/16/ОПЗ-ПР, не є підставою для обов`язкового укладання позивачем за первісним позовом договору та не є акцептом пропозиції щодо реструктуризації боргу. На думку АТ «НАК «Нафтогаз України», КМУ та інші органи державної влади не мають права на укладання угод чи прийняття рішень про укладання угод АТ «НАК «Нафтогаз України», крім угод в рамках державно-приватного партнерства. Крім цього, п. 3 постанови КМУ від 05.12.2015 №1002 «Деякі питання вдосконалення корпоративного управління ПАТ «НАК «Нафтогаз України»» в редакції станом на 28.12.2016, містить заборону на втручання та перешкоджання господарській діяльності ПАТ «НАК «Нафтогаз України» з боку органів державної влади, політичних партій та громадських організацій, їх посадових та службових осіб. 
У зв`язку з вищевикладеним, АТ «НАК «Нафтогаз України» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
У вересні та жовтні до суду апеляційної інстанції від ПАТ «НАК «Нафтогаз України» надійшли додаткові пояснення, в яких останній не вбачає жодних правових підстав для визнання укладеними змін і доповнень до договору №193/16/ОПЗ-ПР про реструктуризацію заборгованості відповідача за первісним позовом. 
Представник Кабінету Міністрів України в поясненнях від 9.10.2019 зазначає, що ухилення АТ «НАК «Нафтогаз України» від підписання договору про реструктуризацію заборгованості порушує чинне законодавство України та організаційно-розпорядчі акти єдиного власника його корпоративних прав та просить апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі, рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову АТ «НАК «Нафтогаз України» в повному обсязі, а зустрічний позов ПАТ «Одеський припортовий завод» задовольнити. 
Зазначену правову позицію підтримує Фонд Державного майна України у відзиві на апеляційну скаргу від 24.10.2019.
Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення присутніх представників учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги судова колегія дійшла до наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України 27.07.2016 видало наказ №1243, в якому надало згоду на вчинення правочину, а саме на укладання договору постачання природного газу на липень 2016 року в обсязі 45  000  000 куб.м. та загальною вартістю 302  616  000,00 грн.  між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Одеський припортовий завод». 
28.07.2016 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (постачальник) та ПАТ «Одеський припортовий завод» (споживач) укладено Договір постачання природного газу №193/16/ОПЗ-ПР, за умовами якого, постачальник зобов`язався передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для власних потреб, а не для перепродажу. Постачальник передає Споживачу з 01.07.2016  по 31.07.2016 року (включно) газ об`ємом до 45,00 млн.куб.м. Оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % від вартості запланованих місячних обсягів до 30 числа місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.п. 1.1, 1.2, 2.1., 6.1 Договору). 
Відповідно до п.3.4 договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачу у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу, тощо. 
Згідно з п.3.5 договору акт складається споживачем та надсилається постачальнику не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки, а той не пізніше 8-го числа повертає споживачу один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.
П. 5.2 договору сторони погодили, що ціна за 1000 куб м газу за цим договором з 01 липня 2016 року становить 5  604,00 грн., крім того податок на додану вартість (20%) – 1  120,80 грн. До сплати за 1000 куб.м природного газу з ПДВ -  6  724,80 грн.
У разі невиконання Споживачем умов п. 6.1 цього Договору Постачальник має право не здійснювати поставку газу Споживачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання Споживачем пункту 6.1 цього Договору він у безспірному порядку повинен сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу (п. 8.2 Договору). 
Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін і поширює свою дію на відносини, що фактично склалися між Сторонами з 01 липня 2016 року, і діє в частині передачі газу до 30 липня 2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення. 
Згідно вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч. ч. 1, 7 ст.193 Господарського кодексу України. 
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
На виконання умов договору постачальник протягом липня 2016 року поставив споживачу, а останній прийняв природний газ на загальну суму 302  616  000,00 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.07.2016. Вказаний акт підписаний та скріплений печатками сторін без зауважень та заперечень до нього.
Проте, відповідач за первісним позовом зобов`язання за договором постачання природного газу № 193/16/ОПЗ-ПР від 28.07.2016 з оплати поставленого природного газу виконав частково та сплатив на рахунок позивача за первісним позовом лише 159  661  000,00 грн., що підтверджується довідкою про операції та довідкою про сальдо, у зв`язку з чим, заборгованість ПАТ «Одеський припортовий завод» перед АТ «НАК «Нафтогаз України» складає 142  955  000,00 грн. 
З урахуванням вищевикладених встановлених фактичних обставин, умов договору та зазначених норм матеріального права, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що місцевий господарський суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги АТ «НАК «Нафтогаз України» в частині  стягнення з відповідача за первісним позовом заборгованості в розмірі 142  955  000,00 грн.
Щодо стягнення суми пені, 7% штрафу, інфляційних втрат та 3% річних, судова колегія зазначає наступне.
Пунктом 8.2 Договору сторони передбачили, що у разі не виконання споживачем п.   6.1 договору нараховується пеня та додатково штраф у разі прострочення понад 30 днів та визначили їх розмір.
У відповідності до п. 10.3 Договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років.
Відповідно до умов договору, відповідач за первісним позовом за отриманий у липні 2016 року природний газ повинен був здійснити остаточну оплату до 14.08.2016.
Відповідач всупереч умовам договору розраховувався за спожитий природний газ не своєчасно тому за неналежне виконання вимог Договору в частині своєчасної оплати вартості отриманого газу позивач підставно нарахував пеню за період з 15.08 по 17.11.2016 року та штраф.
Перевіривши наданий позивачем за первісним позовом розрахунок пені та штрафу колегія суддів, як і суд першої інстанції, дійшла висновку, що він зроблений арифметично і методологічно правильно, з урахуванням умов договору, чинного законодавства, періодів прострочки та розміру основного боргу і суми, заявлені до стягнення визначено вірно. 
Суд залишає без розгляду вимогу ПАТ «Одеський припортовий завод» зменшити заявлені АТ «НАК «Нафтогаз України» до стягнення штрафні санкції на 100 %, як таку, що не була предметом розгляду суду першої інстанції (ч.5 ст.269 ГПК України). 
Згідно з ч.2 ст. 615 та ч.2 ст. 625 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Також, судова колегія погоджується з розрахунками позивача за первісним позовом сум 3% річних та інфляційних втрат, оскільки при їх перерахунку судовою колегією суми співпали. 
Враховуючи викладені обставини та приписи ст. 625 ЦК України колегія суддів дійшла висновку, що місцевий суд обґрунтовано задовольнив первісні позовні вимоги в частині стягнення з відповідача за первісним позовом суми пені, 7% штрафу, 3% річних та суму інфляційних втрат.
Стосовно доводів апелянта про те, що право вимоги про стягнення суми основного боргу та штрафних санкцій за договором №193/16/ОПЗ-ПР від 28.07.2016 позивач набув лише 01.04.2019, колегія суддів зазначає наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України №675 від 22.09.2016 "Деякі питання управління Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" затверджено статут АТ «НАК «Нафтогаз України».
Відповідно до п. 15 вказаного статуту засновником та єдиним акціонером товариства позивача є держава, функції з управління корпоративними правами держави у статутному капіталі АТ «НАК «Нафтогаз України» здійснює Кабінет Міністрів України.
28.12.2016 Кабінетом Міністрів України було прийнято розпорядження     №1018-р "Про погодження реструктуризації боргу ПАТ «Одеський припортовий завод» перед АТ «НАК «Нафтогаз України», зі змісту якого вбачається, що Кабінет Міністрів України погоджується з пропозицією Фонду державного майна України щодо реструктуризації боргу за постачання природного газу, починаючи з 01.04.2017 рівними частинами строком на два роки та без нарахування відсотків.
За умовами ч.1-3 ст. 49 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження. Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України. Акти Кабінету Міністрів України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України.
Отже, розпорядження Кабінету Міністрів України за своєю юридичною природою є організаційно-розпорядчим індивідуально-владним правовим актом, який адресується органам чи посадовим особам, підпорядкованим уряду, з метою вирішення оперативних завдань, при цьому розпорядження вичерпуються однократним виконанням і чинні впродовж терміну, зазначеного в них, або ж до досягнення результату, тому посилатися на них можна лише в окремих випадках.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що, видаючи розпорядження №1018-р від 28.12.2016 "Про погодження реструктуризації боргу ПАТ «Одеський припортовий завод» перед АТ «НАК «Нафтогаз України», Кабінет Міністрів України діяв не в якості суб`єкта владних повноважень, а як єдиний акціонер товариства позивача.
Водночас колегія суддів враховує, що Статут АТ «НАК «Нафтогаз України» не передбачає права Кабінету Міністрів України, як органу управління, укладати угоди від імені товариства, а тому без оформлення окремого правочину щодо внесення змін до існуючого договору у Південно-західного апеляційного господарського суду відсутні підстави вважати, що прийняття зазначеного розпорядження мало наслідком зміну строків виконання відповідачем зобов`язань за договором №193/16/ОПЗ-ПР від 28.07.2016 чи звільнення контрагента позивача від відповідальності за їх порушення.
Щодо зустрічних позовних вимог ПАТ «Одеський припортовий завод», судова колегія зазначає наступне.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Статтями 6, 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За приписами статті 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода, при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.
Відповідно до стаття 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Так, п. 11.3 договору №193/16/ОПЗ-ПР містить умову, згідно якої усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін.
В матеріалах справи відсутні докази, що уповноважені Статутом або довіреністю представники АТ НАК «Нафтогаз України» підписували будь-які документи про внесення змін до договору №193/16/ОПЗ-ПР щодо реструктуризації заборгованості.
Згідно з частинами 3, 4 статті 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Обов`язковість укладення господарського договору повинна встановлюватися прямою вказівкою закону, а не підзаконного нормативно-правового акту.
Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі № 914/813/17  та від 02.07.2019 року у справі № 905/1842/18.
Судова колегія зазначає, що розпорядження Кабінету Міністрів України №1018-р від 28.12.2016, яке є підставою зустрічного позову, як встановлено судами адміністративної юрисдикції, не є підзаконним нормативно-правовим актом, а є актом індивідуального характеру. Судова колегія вважає, що відсутні правові підстави для визнання укладеними змін і доповнень до договору №193/16/ОПЗ-ПР про реструктуризацію заборгованості первісного відповідача, оскільки відповідна додаткова угода не базується на державному замовлені, не є обов`язковою для укладання в силу прямої норми закону та жодних попередніх домовленостей та/або угод щодо її укладання сторони не досягли, отже, правових підстав для зобов`язання АТ «НАК «Нафтогаз України» укласти додаткову угоду №1 до договору №   193/16/ОПЗ-ПР від 28.07.2016 судова колегія не вбачає. Крім того, слід зазначити, що період можливої реструктуризації заборгованості вже минув, а зобов`язання ПАТ «Одеський припортовий завод» лишаються не виконаними.
Судова колегія також не приймає до уваги посилання скаржника в апеляційній скарзі на ст. 8 Конституції України та ст. 6 Закону України «Про нафту і газ» у зв`язку з наступним.
Стаття 8 Конституції України передбачає, що Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Отже, стаття 8 Конституції України жодним чином не нівелює положення норм статті 4 ЦК України щодо системи актів цивільного законодавства, до переліку яких входять: Цивільний кодекс України; інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України; акти Президента України у випадках, встановлених Конституцією України; постанови Кабінету Міністрів України, які не суперечать положенням Цивільного кодексу України або іншого Закону.
Стаття 6 Закону України «Про нафту і газ» містить тільки загальну норму, згідно якої Кабінет Міністрів України та інші уповноважені на це органи виконавчої влади в межах повноважень, визначених законом, реалізують державну політику в нафтогазовій галузі та здійснюють управління нею. Проте, скаржник не наводить відповідних норм закону, які б надавали право Кабінету Міністрів України своїми розпорядженнями змінювати строки розрахунків за договорами.
Інших доводів щодо незаконності рішення місцевого господарського суду та допущення ним порушень норм матеріального та процесуального права, крім вищезазначеного та визнаного апеляційною інстанцією необґрунтованим та безпідставним, скаржник не навів.
За таких обставин, апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 25.06.2019 у справі підлягає залишенню без змін.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального   кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 25.06.2019 року у справі №916/187/17 залишити без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» – без задоволення.  
Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.
Повний текст постанови складено 24.01.2020 о 12:00

Головуючий суддя                                                            Разюк Г.П.                    

Суддя                                                                                             Колоколов С.І.
               
          Суддя                                                                                   Савицький Я. Ф.