ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 2-а-3733/11                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Чепурко В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  26 лютого 2020 року                                                                        м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Коротких А.Ю.,
                                                                                                    Сорочко Є.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 25.04.2016 у справі за позовом ОСОБА_1 до Новгород-Сіверського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання діяльності незаконною, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди,
                                                             
    В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Новгород-Сіверського об`єднаного управлінням Пенсійного фонду України, про визнання діяльності щодо відмови в призначенні, нарахуванні, перерахуванні і подальшій виплаті йому основної та додаткової пенсії, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліду 2 групи, відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за весь період, коли у позивача вперше виникло право на її отримання, з 04 січня 2001 року, незаконною і такого, що є проявом дискримінації прав і свобод громадянина у розумінні статті 14 «Європейської конвенції про права людини» та статті 1 протоколу Конвенції; зобов`язання здійснити перерахунок та виплату йому щомісячної пенсії з 04 січня 2001 року за 2 групою інвалідності, як основної - із розрахунку 8 мінімальних пенсій за віком, так і додаткової - із розрахунку 75% мінімальної пенсії за віком; зобов`язання з 01 січня 2006 року у 3,5 рази підвищити йому розмір пенсії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1293 від 27 грудня 2005 року і виплатити заборгованість, яка виникла у зв`язку з таким перерахунок; зобов`язання відповідача відшкодувати моральну шкоду, розмір якої просив суд визначити на власний розсуд          .
Постановою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 25.04.2016 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано незаконною відмову Управління Пенсійного фонду України в Новгород- Сіверському районі Чернігівської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 , згідно вимог статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Зобов`язано Новгород-Сіверське об`єднане управління Пенсійного фонду України здійснити за період з 16 лютого 2011 року до 22 липня 2011 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 , згідно вимог статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», державної пенсії з розрахунку 8 (восьми) мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75 (сімдесяти п`яти) відсотків від мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в частині позовних вимог. Крім того, апелянт зазначає про порушення норм процесуального права під час постановлення ухвали Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 25.02.2016 про задоволення самовідводу судді, а також ухвали від 25.04.2016 про розгляд справи у письмовому провадженні.
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.06.2016 заяву            ОСОБА_1 про зупинення провадження в справі задоволено, зупинено апеляційне провадження по справі на час вирішення питання щодо надання позивачу безоплатеої правової допомоги, зобов`язано позивача повідомити суд про настання обставин, що є підставою для поновлення провадження у справі.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2018 прийнято до провадження Шостого апеляційного адміністративного суду дану справу.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.01.2020 поновлено апеляційне провадження у справі та призначено розгляд апеляційної скарги на 26.02.2020 о 10:55.
Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
25.02.2020 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому пенсійний орган просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, а також зазначено про необхідність заміни відповідача з Новгород-Сіверського об`єднаного управління Пенсійного фонду України на Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 628 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України», реорганізовано деякі територіальні органи Пенсійного фонду України шляхом приєднання окремих органів Пенсійного фонду України.
11.06.2019 припинило свою діяльність Новгород-Сіверське об`єднане управління Пенсійного фонду України. Відповідно до переліку територіальних органів Пенсійного фонду України, які реорганізуються шляхом приєднання Новгород-Сіверське об`єднане управління Пенсійного фонду України приєднується до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.
Таким чином, у зв`язку з приєднанням до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області окремих органів Пенсійного фонду України, останнє є правонаступником первісного відповідача, з огляду на що, наявні підстави для заміни відповідача - з Новгород-Сіверського об`єднаного управління Пенсійного фонду України на Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.
Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини першої ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач є інвалідом 2 групи, має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, оскільки його інвалідність пов`язана з ліквідацією аварії на Чорнобильській АЕС, та перебуває з 04 січня 2001 року на обліку в відповідному територіальному управлінні Пенсійного фонду України. (а.с. 14, 16-21 т. 1)
17.02.2011 позивач, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалід 2 групи, що отримує відповідну пенсію, звернувся до Управління Пенсійного фонду України у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області із заявою, в якій просив розглянути питання щодо нарахування та виплати йому пенсії у відповідності до статей 54, 67 Закону України № 796-ХІІ (а.с. 15 т. 1)
Так, за результатами розгляду його заяви, Управління Пенсійного фонду України у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області надало позивачу відповідь від 10 березня 2011 року, згідно змісту якої, позивачу здійснюється виплата пенсії, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році 1 категорії по 2 групі інвалідності відповідно до статті 54 Закону України № 796-ХІІ, розмір якої з 01 січня 2011 року складає 1612 грн. 50, а саме: 1 090 грн. 00 коп. - пенсія по 2 групі інвалідності відповідно до постанови від 16 липня 2008 року № 654, 150 грн. 00 коп. - додаткова пенсія у розмірі 20% прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, 300 грн, 00 коп. підвищення інвалідам 2 групи, 22 гри. 50 коп. - державна адресна допомога та 50 грн. 00 коп. - щомісячна цільова грошова допомога на проживання інвалідам війни. При цьому вказано, що інші розміри пенсії діючим законодавством не передбачено (а.с. 27-28 т. 1)
Не погоджуючись із відмовою органу пенсійного фонду, вважаючи її неправомірною та такою, що порушує її законне, конституційно гарантоване право на належний соціальний захист та відповідне пенсійне забезпечення, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. 
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, дійшов висновку про те, що відмова Управління Пенсійного фонду України у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області здійснити перерахунок та виплату позивачу, згідно вимог статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю з розрахунку 8 (восьми) мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75 (сімдесяти п`яти) відсотків від мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є незаконною.          
Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ (у відповідній редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно з ст. 49 в Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Нормами ст. 50 в Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», визначено, що інвалідам І групи віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком. Виплата додаткової пенсії відповідно до статті 53 зазначеного Закону, здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.
Так, ст. 54 Закону України № 796-ХІІ, встановлено, що розмір пенсії для інвалідів другої групи, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, в усіх випадках не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.
Отже, висновок суду першої інстанції про те, що позивач має право на призначення державної пенсії у розмірі, не нижче 8 мінімальних пенсій за віком, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, є цілком обгрунтованими та узгоджуються з нормами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Відповідно до положень ст. 17 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», мінімальний розмір пенсії за віком, як основна державна соціальна гарантія, встановлюється законами.
Встановлення розміру мінімальної пенсії за віком Кабінетом Міністрів України суперечить наведеним нормам закону.
Отже, розмір мінімальної пенсії за віком, з якого мають обраховуватися державна та додаткова пенсія позивачу, не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Аналогічне положення щодо визначення розміру мінімальної пенсії за віком міститься в частині першій статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності з 01 січня 2004 року.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 28 вказаного Закону, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ігнорування положень ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із змісту якої слідує, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком, не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання державної та додаткової пенсії у встановлених законом розмірах.
З урахуванням наведеного, за змістом конституційних норм, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру державної та додаткової пенсії позивачу підлягають застосуванню частина третя статті 46 Конституції України, статті 49, 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист Громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», стаття 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» і частина перша статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а не положення постанови Кабінету Міністрів України № 1 від 03 січня 2002 року, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.
Приписами ч. 3 ст. 67 Закону України № 796-ХІІ, яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сім`ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.
Так, підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. У свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законом, з огляду на що, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.
У разі збільшення розміру відповідного прожиткового мінімуму, перерахунок пенсії позивачу повинен був проводитись виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком, в розмірах, встановлених Законом України «Про Державний бюджет» на відповідний рік.
Вирішуючи питання щодо періоду, за який позивачу має бути здійснено перерахунок та виплату державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, суд першої інстанції правильно врахував, що, відповідно до вимог статті 102 КАС України, 16 серпня 2011 року позивач звернувся до суду, а з довідки Управління Пенсійного фонду України у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області від 01 вересня 2011 року про отриману позивачем пенсію по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи інвалідам 2 групи за січень - серпень 2011 року вбачається, що позивачу щомісячно здійснювалось нарахування та виплата пенсії, то, відповідно він був обізнаний про її розмір та про порушення своїх прав, яке полягало у недотриманні при нарахуванні пенсії вимог Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Отже, здійснення перерахунку та виплати позивачу пенсії підлягає саме за шість місяців до звернення останнього до суду, тобто, з 16 лютого 2011 року.
Крім того, Законом України «Про внесення змін до Закону України « Про державний бюджет України на 2011 рік» від 14 червня 2011 року № 3491, внесено зміни до статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та статей 14, 22, 37, частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», згідно яких, норми і положення згаданих статей у 2011 році застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.
Вказаний порядок та розмір виплат зазначеним категоріям громадян делеговано Кабінету міністрів України, яким була прийнята постанова «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» від 06 липня 2011 року № 745, що набрала законної сили з 23 липня 2011 року. Отже, позивач має право на перерахунок та виплату його пенсії за період з 16 лютого 2011 року по 22 липня 2011 року.
У частині позовних вимог про зобов`язання відповідача з 01 січня 2006 року у 3,5 рази підвищити позивачу розмір пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України            № 1293 від 27 грудня 2005 року, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про необгрунтованість позовних вимог в цій частині, з урахуванням такого. 
Постановою Кабінету Міністрів України № 1293 від 27 грудня 2005 року, передбачено збільшити розмір пенсії, призначеної відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у 3,5 рази - пенсію по інвалідності учасникам ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС у 1986 році.
Водночас, цією ж постановою встановлено, що мінімальний розмір пенсії, передбачений частиною четвертою статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не може бути нижчим: для інвалідів з числа учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, першої групи 540 гривень, другої групи 500 гривень, третьої групи 467 гривень.
Отже, положення цієї постанови про збільшення пенсії у 3,5 рази стосується мінімальної пенсії, установленої цією постановою на час її прийняття, з урахуванням індексу вартості життя та рівня мінімальної заробітної плати у 2005 році і не можуть застосовуватись до розміру пенсії, обчисленої відповідно до частини четвертої статті 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
У частині вимог позивача про необхідність встановлення судом з боку суб`єкта владних повноважень прояву дискримінації прав і свобод громадянина, у розумінні статті 14 «Європейської конвенції про права людини» та статті 1 протоколу Конвенції, суд першої інстанції доречно наголосив на тому,  що питання застосування Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та протоколів до неї, належать до виключної компетенції Європейського суду з прав людини, а не національних судів, які, у силу Закону, лише застосовують висновки Європейського суду з прав людини.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, остання не підлягала задоволенню, оскільки позивачем не було надано будь-яких доказів приниження його честі та гідності відповідачем, а сам факт звернення до суду з позовом, не може бути підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки під час вирішення спору, суд надає правову оцінку доводам та обгрунтуванням кожної із сторін та приймає відповідне рішення.
У частині посилань апелянта на незаконність ухвали Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 25.04.2016 (а.с. 82-83 т. 3), якою судом було вирішено продовжувати розгляд справи у письмовому провадженні, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції, з урахуванням положень ст. ст. 122, 128 КАС України (у редакції, чинній на час постановлення ухвали), за для дотримання строку розгляду справи, хоча такий вже загалом було порушено, на час постановлення ухвали, а також беручи до уваги відсутність необхідності додатково вислухати пояснення учасників справи, оскільки наявні в матеріалах справи докази, давали можливість вирішити даний спір, вирішив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження. Також, під час постановлення зазначеної ухвали, судом взято до уваги й те, що позивач періодично перебуває на лікуванні, що ускладнює можливість приймати участь у судових засіданнях, а також те, що обов`язок доводити правомірність своїх дій, згідно приписів КАС України, покладено на суб`єкта владних повноважень. Крім того, у судове засідання 25.04.2016 з`явились не всі учасники справи. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи продовжити розгляд даної справи в письмовому провадженні, не допустив порушень норм процесуального права, та не обмежував прав учасників справи, адже розгляд даної справи тривав з 2011 року, матеріали справи містили всі необхідні докази для прийняття рішення по суті.
Щодо незгоди апелянта з ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 25.02.2016 (а.с. 46, 48 т. 3), якою заяву про самовідвід судді Напалова М.І. по даній  справі задоволено, колегія суддів враховує наступне.
25.02.2016 до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області надійшла заява судді Напалова М.І. про самовідвід від розгляду справи № 2-а-3733/11, яка була обгрунтована тим, що у поданих під час судового розгляду чисельних заявах позивача зазначалось безліч принизливих та образливих висловлювань на адресу головуючого судді, що, згідно норм п. 4 ч. 1 ст. 27 КАС України (за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді; у редакції, чинній на час постановлення ухвали), на переконання суду, давало підстави для самовідводу, за для уникнення будь-яких сумнівів у неупередженості суду та зацікавленості у результатах розгляду справи.
Так, Європейський суд з прав людини розрізняє чи в конкретній справі суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в його упередженості (рішення у справах «Piersac vs Belgium, Grieves vs UK»). Крім того, згідно принципу, який є стабільним та викладеним в рішенні ЄСПЛ по справі «Le Comte, Van Leuven i De Meyere vs Belgium», суд має бути неупередженим і безстороннім.
Таким чином, підставою для самовідводу судді може бути, як реальне існування обставин, які свідчать про упередженість суду, так і суб`єктивне переконання у їх наявності/ можливій наявності. Процесуальною гарантією забезпечення безсторонності та об`єктивності суду, є як право сторони на подання заяви про відвід, так і право судді заявити самовідвід. 
Згідно уставленої практики Європейського Суду з прав людини, наявність безсторонності повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. 
Важливо зазначити, що відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий та його склад, відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд, ухвалою від 25.02.2016, задовольняючи заяву про самовідвід судді Напалова М.І. по даній  справі, мав підстави та можливість для самовідводу, та не допустив, при цьому, порушень норм процесуального права. Крім того, задоволення самовідводу судді, не призвело до жодних порушень прав учасників справи.
Посилання апелянта на неточності в описовій та мотивувальній частинах оскаржуваної постанови, на переконання колегії суддів, не спростовують правильності висновків по суті спору, та не можуть бути підставою для її скасування чи зміни.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,      

                                        П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 25.04.2016 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                                                               О.М. Ганечко

Судді                                                                                                                 А.Ю. Коротких

                                                                                                              Є.О. Сорочко