Постанова
Іменем України
 
25 лютого 2019 року              
 
м. Київ
 
провадження № 22-ц/824/3875/2019
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),
суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,
 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 ,
 
на рішення Шевченківського районного суду м. Києва
 
в складі судді Пономаренко Н.В.
 
від 06 листопада 2019 року 
 
по справі №761/28080/19 Шевченківського районного суду м. Києва
 
за позовом ОСОБА_1 
 
до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Гардіан»,
 
про виплату страхового відшкодування,
 
                                                    В С Т А Н О В И В: 
 
У липні 2019 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом про стягнення страхового відшкодування, в якому посилаючись на те, що Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (далі - ТзДВ "СК "Гардіан") не виконує взятих на себе зобов`язань у договірних відносинах, просив стягнути з останнього суму страхової виплати у розмірі 82 164 грн.52 коп., пеню у розмірі 534 грн 07 коп.,                     3% річних у розмірі 395 грн 58 коп. та інфляційні втрати у розмірі 1 396 грн 80 коп.
Позивач пзовні вимоги обґрунтовував тим, що 19.03.2019 він, перебуваючи у Республіці Польща, с. Вєлін, отримав ушкодження циркулярною пилою лівого зап`ястя, з травматичною ампутацією вказівного пальця, відкритий перелом проксимальної фаланги ІІ пальця та ІІІ-V кісток п`ястя, пошкодження сухожилків згиначів ІІ-ІV пальців, пошкодження спільних пальцевих артерій II-V пальців, некроз вказівного пальця лівої кінцівки після реваскуляризації.
У зв`язку із зазначеним, а також враховуючи те, що майнові інтереси позивача, які пов`язані з життям, здоров`ям та працездатністю, були застраховані у ТзДВ «СК «Гардіан» на підставі Міжнародного договору добровільного комплексного страхування під час перебування за кордоном №ВЗК 196853 від 12.02.2019, він 01.04.2019 звернувся до відповідача із заявою про здійснення страхової виплати.
Листом від 04.04.2019 за №04/04/19/3 відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на положення п. 5.11 та п. 11.1 Міжнародного договору добровільного комплексного страхування, а саме через несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин.
В свою чергу, позивач вказує, що оскільки отримані ним ушкодження потребували оперативного лікування, причини його самостійного звернення до лікарні без будь-якого погодження з Асистуючою компанією, та, як наслідок, несвоєчасного повідомлення страховика про настання страхового випадку, є поважними.
За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що відповідач прострочив виплату страхового відшкодування на 65 днів, позивач просив задовольнити позов у повному обсязі.
 
12.09.2019 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на недоведеність позивачем факту неможливості встановлення зв`язку з Асистуючою компанією, зокрема обставин перебування у непритомному стані, відсутності поряд з ним інших осіб, які могли б здійснити повідомлення за нього, відсутності засобів зв`язку в місці його перебування.
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.11.2019 в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.
 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
В обґрунтування апеляційної скарги вказував на те, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність позивачем фактів неможливості встановлення зв`язку з Асистуючою компанією. 
 
Вказував, що отримане ушкодження  потребувало оперативного лікування, у зв`язку з чим він не мав можливості звернутися до Асистуючої компанії у строк, встановлений договором, а тому вважав, що самостійне звернення в лікарню без будь-якого погодження чи повідомлення про це Асистуючої компанії, обумовлене поважними причинами.
 
Крім того, з огляду на раптове поранення та госпіталізацію, засобів зв`язку (телефону) та страхового полісу з собою не мав.
 
Також зазначив, що Страховик листом №04/04/19/3 від 04.04.2019 відмовляючи у виплаті страхового відшкодування не навів мотивів того, яким чином порушення строку повідомлення про страховий випадок завадило страховику визнати випадок страховим.
 
Посилався на п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року, за якою з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України "Про страхування" у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Разом з тим, страховик відмовляючи у виплаті страхового відшкодування не навів мотивів того, яким чином порушення строку повідомлення про страховий випадок завадило страховику визнати випадок страховим.
 
За вказаних обставин просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06.11.2019 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.
 
Скориставшись своїм правом відповідач направив відзив на апеляційну скаргу,  в якому посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06.11.2019 - без змін.
 
Вказував, що попри те, що страховий випадок стався 19.03.2019, страхувальник звернувся у кол-центр страховика 26.03.2019, таким чином пропустивши строк для повідомлення Асистуючої компанії (страховика) про такий випадок, визначений п. 11.1. Договору.
 
Також зазначив, що позивачем не доведено поважності причини пропуску такого строку, оскільки з Інформаційних карт виданих лікарнями, відсутні вказівки про те, що пацієнт перебував у непритомному стані. Крім того, позивач не здійснив повідомлення і після виписки з Самостійної державної клінічної лікарні №1, де він знаходився до 22.03.2019, що підтверджено Інформаційною карткою.
 
Додав, що посилання позивача на п. 19 ППВСУ №4 від 01.03.2013 є безпідставним, оскільки дана постанова  стосується шкоди, яка завдана джерелом підвищеної небезпеки, тоді як укладений договір страхування є договором страхування від нещасного випадку та страхування здоров`я під час перебування закордоном.
 
Крім того зазначив, що позивач не довів факту перебування у трудових відносинах при виконанні трудових обов`язків під час отримання травми, та чи мав він можливість скористатися обов`язковим медичним страхуванням для працюючих осіб, оскільки укладений між ОСОБА_1 та ТзДВ «Страхова компанія «Гардіан» Договір стосувався саме групи ризику W (Work, фізична праця (будь-яка) та/чи робота по найму (будь-яка)), територія дії Європа.
 
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 12.02.2019 між ОСОБА_1 та ТзДВ «СК «Гардіан» укладено Міжнародний договір добровільного комплексного страхування під час перебування за кордоном №ВЗК 196853 (далі - Договір), згідно з яким було застраховано майнові інтереси позивача, які пов`язані з життям, здоров`ям та працездатністю, на період з 20.02.2019 року по 19.02.2020 року.
19 березня 2019 року року позивач, перебуваючи у Республіці Польща, с. Вєлін, отримав ушкодження циркулярною пилою лівого зап`ястя, з травматичною ампутацією вказівного пальця, відкритий перелом проксимальної фаланги ІІ пальця та ІІІ-V кісток п`ястя, пошкодження сухожилків згиначів ІІ-ІV пальців, пошкодження спільних пальцевих артерій II-V пальців, некроз вказівного пальця лівої кінцівки після реваскуляризації.
Також, судом встановлено, що до самостійної державної клінічної лікарні №1,                                     ОСОБА_1 був доставлений у той же день - 19.03.2019 року.
При цьому, в Інформаційних картках, виданих обома лікарнями, відсутні вказівки на те, що пацієнт перебував у непритомному стані, та відсутній діагноз «Втрата свідомості».
Також, зі змісту зазначених документів випливає, що протягом, як мінімум, однієї години з 17.30 до 18.31 позивачем опікувались медичні працівники Кошалінської воєводської лікарні, тобто він не перебував на самоті і мав можливість повідомити Асистуючу компанію за посередництвом працівників лікарні за допомогою засобів зв`язку лікарні.
Крім того, позивач не здійснив повідомлення і після виписки з Самостійної державної клінічної лікарні №1, де він знаходився до 22.03.2019 та був виписаний додому у загальному задовільному стані, як зазначено в Інформаційній картці вказаної лікарні від 22.03.2019, однак зателефонував до колл-центру страховика (не за телефоном Асистуючої компанії) - 26.03.2019.
Доводи апеляційної скарги про те, що отримане ушкодження  потребувало оперативного лікування, у зв`язку з чим ОСОБА_1 не мав можливості звернутися до Асистуючої компанії у строк, встановлений договором, не знаходять свого підтвердження, з огляду на таке.
Пунктом 11.1 Договору, при настанні події, передбаченої умовами Договору Страхувальник (Застрахована особа або особа, яка представляє інтереси Застрахованої особи) зобов`язаний негайно, але не пізніше 24 годин з моменту настання події, в будь-який час доби, повідомити Асистуючу компанію (Страховика), та отримати інформацію щодо подальших дій.
У п. 22 Договору, міститься визначення особи, яка представляє Застраховану особу, та може повідомити Асистуючу компанію про настання події, а саме: родич, друг, знайомий, співробітник Застрахованої особи, керівник або член туристичної групи, працівник медичного закладу, лікар тощо.
При цьому, у п. 11.3 Договору сторони погодили, у якому саме разі вони вважають зв`язок із Асистуючою компанією неможливим: якщо така неможливість викликана різким погіршенням стану здоров`я Застрахованої особи, а саме якщо така особа перебуває у непритомному стані, та при цьому відсутні її представники (родичі, друзі, знайомі). У такому випадку, якщо Застрахованій особі надана невідкладна медична допомога, вона повинна після стабілізації стану здоров`я за першої нагоди, але не пізніше ніж протягом 24 годин з моменту такої події, пред`явити представникам медичної служби цей Договір та зателефонувати до Асистуючої компанії.
Пунктом 11.4. Договору встановлено наступне: у виключних ситуаціях, в разі самостійної сплати вартості медичних послуг, Застрахована особа або її представник повинен повідомити про це Асистуючу компанію негайно, як тільки з`явиться така можливість, але не пізніше ніж протягом 24 годин з моменту отримання таких послуг,       та узгодити з нею можливість подальшого отримання необхідних послуг. Об`єктивними причинами вважаються: відсутність засобів зв`язку в місці перебування Застрахованої особи, непритомний стан Застрахованої особи (за відсутності осіб, які могли б представляти її інтереси).
Крім того, пунктом 6.2.6. до обов`язків Страхувальника віднесено погодження з Асистуючою компанією (Страховиком) всіх дій, пов`язаних з лікуванням та отриманням інших послуг в разі раптової хвороби, нeщacногo випадку та інших непередбачених подій, обумовлених Договором.
Таким чином, умовами Договору передбачено можливість повідомлення Асистуючої компанії про страховий випадок не лише особисто страхувальником, а й іншими особами, які знаходяться поруч з ним, за допомогою різних засобів зв`язку, таких як: телефон, смс,                  е-мейл, скайп. Більше того, у разі непритомного стану страхувальника, передбачено можливість повідомити Асистуючу компанію не пізніше 24 годин після стабілізації стану здоров`я.
Зі змісту інформаційної картки, виданої Кошалінською воєводською лікарнею, вбачається, що під час перебування у лікарні 19.03.2019 позивач спілкувався із медичним персоналом, тобто перебував у свідомості, адже, у графі «телефон» вказано «не пам`ятає».
Крім того, згідно інформаційних карток, виданих Кошалінською Воєводською Лікарнею та  Самостійною Державною клінічною лікарнею №1, відсутні вказівки на те, що пацієнт перебував у непритомному стані, та відсутній діагноз «Втрата свідомості».
 
За наведених обставин колегія суддів вважає, що суд дійшов правомірного висновку про те, що надані позивачем суду докази не підтверджують поважності причини пропуску строку повідомлення страховика про страховий випадок, оскільки останній відбувся 19.03.2019, після якого страхувальник перебував у лікарнях, спілкувався з лікарями та не перебував у непритомному стані, а повідомив страховика 26.03.2020, тобто з порушенням строку на таке повідомлення передбаченого п. 11.1 Договору.
 
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги в частині посилання на п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року, оскільки зазначена постанова стосується шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, тоді як укладений між ОСОБА_1 та ТзДВ «СК «Гардіан» Договір страхування є договором страхування від нещасного випадку та страхування здоров`я під час перебування за кордоном, що передбачає певні особливості врегулювання страхового випадку порівняно з іншими видами страхування.
 
Крім того, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відмовляючи у виплаті страхового відшкодування у зв`язку із порушенням строку звернення                 ОСОБА_1 , страхова компанія не зазначила яким чином порушення положень Договору страхувальником перешкоджало страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, оскільки, як вбачається зі змісту листа  страхової компанії №04/04/19/3 від 04.04.2019 Страховик зазначив, що за умовами Договору, страховий поліс належить до програми «А»(w) - це поліс, що призначений виключно для осіб, які відкривають робочу візу та працюють за кордоном. Згідно п. 14.1.h Договору ОСОБА_3 не надав документи що підтверджують цей факт. 
 
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (210 200 грн); справи незначної складності є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,
                                                         П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.
 
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 листопада 2019 року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Повний текст постанови складено 25 лютого 2020 року.
 
Головуючий                                                                                                              О.Ф. Мазурик

Судді                                                                                                                          В.А. Кравець 

                                                                                                                                    Л.Д. Махлай