ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2020 року                                                                 м. Одеса
Єдиний унікальний номер справи № 522/21104/17
Апеляційне провадження № 22-ц/813/2490/20 
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач), 
суддів -Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С., 
за участю секретаря-Сороколет Ю.С., 
учасники справи:
заявник (боржник)- ОСОБА_1 ,
представник заявника-адвокат Євценко Роман Ігорович,
суб`єкт оскарження-приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Хлєбников Олександр Володимирович,
заінтересована особа (стягувач)- ОСОБА_2 ,
представник заінтересованої особи-адвокат Фомічов Ігор Олегович,  
переглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Євценка Романа Ігоровича в інтересах  ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 04 листопада 2019 року, постановленою під головуванням судді Домусчі Л.В.,
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст скарги, клопотання на поновлення строку на її подачу, відзивів 
09 вересня 2019 року  ОСОБА_1 через свого представника Євценка Р.І. звернувся до суду із скаргою на бездіяльність та рішення приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова О.В. (далі-приватний виконавець, виконавець).
Скарга мотивована тим, що ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 13 березня 2019 року його та ОСОБА_4 позов до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності залишено без розгляду.
Додатковим рішенням того ж суду від 19 квітня 2019 року з позивачів на користь відповідача стягнуто судові витрати, пов`язані з наданням правової допомоги, по 5 000 грн. з кожного.
Зазначав, що 19 липня 2019 року він дізнався про те, приватним виконавцем Хлєбниковим О.В. 12 липня 2019 року винесено постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №522/21104/17, виданого Приморським районним судом м.Одеси 21 травня 2019 року, про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 5 000 грн. та про стягнення з нього на користь приватного виконавця основної винагороди в розмірі 500 грн.
У той же день він надіслав приватному виконавцю заяву про зупинення виконавчого провадження, оскільки ухвалою Одеського апеляційного суду від 04 червня 2019 року відкрито апеляційне провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції від 13 березня 2019 року, в якій, крім іншого, просив повідомити за якими реквізитами необхідно здійснити платежі, проте відповідь від суб`єкта оскарження не отримав.
14 серпня 2019 року йому стало відомо, що 15 липня 2019 року цим виконавцем винесено постанови про накладення арешту на його майно, а також на грошові кошти, у межах суми звернення стягнення, з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, в загальному розмірі 5 500 грн.
З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив визнати:
-неправомірною бездіяльність приватного виконавця Хлєбникова О.В., яка полягала у не розгляді його заяви від 19 липня 2019 року та ігноруванні відомостей і обставин, які у ній викладені;
-неправомірними та скасувати постанови цього виконавця від 15 липня 2019 року про арешт його майна та коштів (а.с.1-7).
Одночасно із скаргою заявник звернувся до суду із клопотанням про поновлення строку на її подання.
Клопотання обґрунтовано тим, що в судах України склалася неоднозначна практика щодо юрисдикції справ, які стосуються оскарження рішень, дій та бездіяльності державних та приватних виконавців. 
Тому 23 серпня 2019 року він звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до приватного виконавця Хлєбникова О.В. про визнання протиправними та скасування його рішень, стягнення моральної шкоди.
Незважаючи на те, що його вимоги підлягали розгляду за правилами адміністративного судочинства, 05 вересня 2019 року він отримав ухвалу суду від 04 вересня 2019 року про закриття провадження у справі з підстав, що справа не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства із роз`ясненням права на звернення до суду загальної юрисдикції. 
Викладені обставини просив визнати поважною причиною для поновлення строку на звернення до суду 09 вересня 2010 року в порядку цивільного судочинства (а.с.8-10). 
Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 13 вересня 2019 року відкрито провадження у справі (а.с.49).
Суб`єкт оскарження та представникзаінтересованої особи доводи скарги не визнали та просили відмовити у її задоволенні за безпідставністю.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 04 листопада 2019 року скаргу  залишено без розгляду. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати за правову допомогу в розмірі 5 020 грн.(а.с.198-204).
Судове рішення в частині залишення скарги без розгляду мотивовано тим, що заявником пропущений встановлений ст.449 ЦПК України десятиденний строк звернення до суду, а причини, зазначені в клопотанні про поновлення строку, є неповажними.
Судове рішення в частині стягнення з заявника на користь стягувача судових витрат за правову допомогу обґрунтовано поданими останнім доказів (договорів, рахунків тощо). 

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі адвокат Євценко Р.І. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 04 листопада 2019 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Неправильність судового рішення обґрунтовано порушенням судом норм процесуального права. 
Зокрема, апелянт посилався на те, що суд:
-не дав належної оцінки доказам, які підтверджують поважність причин пропуску строку на подачу скарги, 
-призначивши скаргу до розгляду по суті, порушив норми ст.451 ЦПК України, яка не передбачає можливості на стадії розгляду скарги по суті залишати її без розгляду,
-помилково стягнув з заявника, який є інвалідом другої групи, судовий збір (а.с.109-114).
Правом відзиву на апеляційну скаргу приватний виконавець, заінтересована особа та її представник не скористалися.
Зазначені особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що відповідно до правил ч.2ст.372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи у їх відсутність.

Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, адвоката Євценко Р.І., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Залишаючи без розгляду скаргу ОСОБА_1 суд першої інстанції, крім іншого, керувався ст.449 ЦК України, та виходив з того, що заявником пропущений строк на подачу скарги, а наведені в клопотанні апелянта причини, не можна визнати поважними.
Такий висновок суду першої інстанції апеляційний суд вважає помилковим.

Фактичні обставини справи, установлені судом
Апеляційним судом встановлено, що у листопаді 2017 року  ОСОБА_4 та ОСОБА_1 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності.
Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 13 березня 2019 року, постановленою під головуванням судді Домусчі Л.В., позовна заява залишена без розгляду на підставі п.3ч.1ст.257 ЦПК України, яка 15 квітня 2019 року оскаржена ОСОБА_1 безпосередньо до Одеського апеляційного суду.
Додатковим рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 19 квітня 2019 року з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто судові витрати, пов`язані з наданням правової допомоги, по 5 000 грн. з кожного (а.с.26-30).
21 травня 2019 року представнику стягувача ОСОБА_5 видано виконавчі листи №522/21104/17 про стягнення ОСОБА_4 та ОСОБА_1 судових витрат на користь ОСОБА_2 , які 11 липня 2019 року звернуті до примусового виконання (а.с.87).
04 червня 2019 року Одеським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 13 березня 2019 року про залишення позову без розгляду (а.с.35).
12 липня 2019 року приватним виконавцем Хлєбникова О.В. прийняті постанови про:
-відкриття виконавчого провадження №59525834 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги в розмірі 5 000 грн. на підставі виконавчого листа №522/21104/17, виданого Приморським районним судом м.Одеси 21 травня 2019 року,
-стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди на користь приватного виконавця Хлєбникова О.В. в розмірі 500 грн (а.с.31,32). 
15липня 2019 року приватним виконавцем Хлєбникова О.В. прийняті постанови про:
-арешт майна боржника ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення, з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, в загальному розмірі 5 500 грн.,
-арешт коштів боржника ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення, з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, в загальному розмірі 5 500 грн. (а.с.38,39-40).
19 липня 2019 року  ОСОБА_1 отримав від приватного виконавця рекомендований лист з копіями постанов про відкриття виконавчого провадження та стягнення з нього основної винагороди. 
У той же день боржник надіслав приватному виконавцю заяву про зупинення виконавчого провадження на підставі ухвали апеляційного суду від 04 червня 2019 року про відкриття апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 13 березня 2019 року про залишення позову без розгляду та, крім того, просив надіслати відповідь на низку його питань (а.с.34,36).
Із копії матеріалів виконавчого провадження видно, що:
-заява боржника з копією ухвали апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження отримані приватним виконавцем 02 серпня 2019 року,
-відповідь на звернення надіслана приватним виконавцем боржнику 08 серпня 2019 року простим поштовим відправленням (а.с.114,115,129).
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Хлєбникова О.В. про визнання протиправними та скасування наведених вище постанов виконавця від 15 липня 2019 року про арешт його майна та коштів, а також про стягнення моральної шкоди, яка оцінена позивачем в розмірі 100 000 грн.(а.с.149-151).
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року  задоволено  клопотання приватного виконавця Хлєбникова О.В. та закрито  провадження  у справі на підставі п.1ч.1ст.238 КАС України (справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства) та роз`яснено позивачу, що вирішення даного спору підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (а.с.12-15). 
Разом з тим, в мотивувальній частині цієї ж ухвали, окружний адміністративний суд дійшов протилежного висновку, а саме: що відповідно до вимог ч.5ст.287 КАС України зазначений спір належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, але вирішення даного спору належить до компетенції не окружного адміністративного суду, а Приморського районного суду м.Одеси, як адміністративного суду, який видав виконавчий лист.
Як зазначалось вище, 09 вересня 2019 року ОСОБА_1 через свого представника Євценка Р.І. , звернувся до Приморського районного суду м.Одеси із скаргою на бездіяльність та рішення приватного виконавця Хлєбникова О.В. в порядку цивільного судочинства та одночасно подав заяву про поновлення строку на подачу скарги, посилаючись на неоднозначну практику судів щодо юрисдикції справ, які стосуються оскарження рішень, дій та бездіяльності державних та приватних виконавців (а.с.1-7, 8-10).
Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 13 вересня 2019 року відкрито провадження у справі на підставі ст.447-449 ЦПК України (а.с.49).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права
I
Згідно зі ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
У ст.129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі-Конвенція), на справедливий суд. Зазначене включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст.55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Можливість людини без перепон одержати судовий захист є головним змістовним аспектом поняття доступу до правосуддя.
У даній справі право заявника на доступ до суду було порушено.
II
Відповідно до ч.1ст.22 КАС України місцеві адміністративні суди (місцеві загальні суди як адміністративні суди та окружні адміністративні суди) вирішують адміністративні справи як суди першої інстанції, крім випадків, визначених частинами другою - четвертою цієї статті.
Пунктом 4ч.1ст.20 КАС України встановлено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті;
Згідно з ч.1ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
За приписами ч.5 ст.287 КАС України адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.
Відповідно до ч.ч.1,2ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Тлумачення наведених норм свідчить, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності приватного виконавця щодо стягнення основної винагороди та проведення похідних від цього стягнення дій та рішень, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Вказана правова позиція узгоджується з висновками, викладеними  у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах різних судових юрисдикцій: від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 320/7888/16-ц (провадження № 14-266цс18), від 18 вересня 2019 року  у справі № 815/5777/16 (провадження № 11-411апп19).
Відповідно до ч.1ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно до ст.448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.
Відповідно до ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Статтею 451 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Аналіз ст.451 ЦПК України дає підстави для висновку, що за результатами розгляду скарги суд задовольняє (повністю чи частково) або відмовляє у задоволенні скарги.
III
Отримавши скаргу на дії приватного виконавця та клопотання про поновлення строку на її оскарження, у порушення вимог ч.ч.6,7 ст.127, ч.2ст.449 ЦПК України, суд першої інстанції не постановив ухвалу про поновлення або відмову у поновленні строку на оскарження.
Разом з тим, ухвалою від 13 вересня 2019 року, суд першої інстанції відкрив провадження у справі на підставі ст.ст.447-449 ЦПК України та призначив справу до розгляду (а.с.49).
Враховуючи те, що суд першої інстанції у вказаному судовому рішенні послався, крім іншого, на положення ст.449 ЦПК України, слід дійти висновку, що він погодився з тим, що строк на подачу скарги пропущений з поважних причин і тому справа може бути призначена до розгляду.
Оскільки підстави клопотання про поновлення строку заявником під час розгляду скарги по суті не змінювалися, важко зрозуміти чому суд першої інстанції змінив свій висновок до клопотання та залишив скаргу без розгляду. При цьому резолютивна частина цієї ухвали суду, у порушення вимог ч.7ст.127 ЦПК України, не містить висновок про те, що у поновленні строку на подачу скарги заявнику відмовлено.
Колегія суддів також зазначає, що призначивши скаргу до розгляду по суті, суд першої інстанції не дотримався норм ст.451 ЦПК України, які не передбачають можливості на стадії розгляду скарги по суті залишати її без розгляду.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що отримавши 09 вересня 2019 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність та рішення приватного виконавця, суд першої інстанції не звернув увагу на те, які факти підлягають встановленню та доказуванню в порядку цивільного судочинства.
Так, суд першої інстанції на стадії відкриття провадження повинен був встановити, що скарга в частині:
1)визнання неправомірною бездіяльність приватного виконавця Хлєбникова О.В., яка полягає у не розгляді заяви ОСОБА_1 та ігнорування відомостей та обставин, які у ній викладені, 
2)визнання неправомірною та скасування постанови приватного виконавця Хлєбникова О.В. від 15 липня 2015 року про арешт майна боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №59525834 в частині 5 000 грн,
3) визнання неправомірною та скасування постанови приватного виконавця Хлєбникова О.В. від 15 липня 2015 року про арешт грошей боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №59525834 в частині 5 000 грн.,
підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства в Приморському районному суді м.Одеси.
Скарга ж в частині:
1) визнання неправомірною та скасування постанови  приватного виконавця Хлєбникова О.В. від 15 липня 2015 року про арешт майна боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №59525834 в частині 500 грн. (основна винагорода приватного виконавця);
2) визнання неправомірною та скасування постанови приватного виконавця Хлєбникова О.В. від 15 липня 2015 року про арешт грошей боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №59525834 в частині 500 грн. (основна винагорода приватного виконавця)
підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства в Приморському районному суді м.Одеси, як адміністративному суді, який видав виконавчий документ.
Таким чином, суд першої інстанції повинен був залишити скаргу ОСОБА_1 без руху, роз`яснити заявнику необхідність усунути наведені недоліки скарги, та ,у разі їх усунення, правильно вирішити питання про поновлення строку на подачу скарги з огляду на протиріччя, що містяться в мотивувальній та резолютивній частинах ухвали адміністративного суду, після чого розглянути скаргу по суті, яка жодної складності не представляє. 
Тому ухвала суду підлягає скасуванню, з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії відкриття провадження у справі.
Керуючись ст.ст.368,374,379,383,384 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  Євценка Романа Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 04 листопада 2019 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 24 лютого 2020 року.

Головуючий   

Судді: