Ухвала

 
31 січня 2020 р.
м. Київ
Справа № 619/242/18
Провадження № 51-502 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від       29 жовтня 2020 року щодо 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Широке, Близнюківського району Харківської області, громадянин України, з середньою освітою, одружений, непрацюючий, мешкає за адресою:  АДРЕСА_1 , раніше судимий останній раз 20.12.2013 Близнюківським районним судом Харківської області за ч.3 ст.186, ч.1 ст.309, ч.1, 4 ст.70 КК України до 4 років і 4 місяців позбавлення волі, 10.05.2016 р. звільнений з Харківської виправної колонії (№43) по відбуттю строку покарання.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої  та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 18 травня           2018 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого  ч. 3 ч. 185 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі статей 75, 76 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробувальним строком 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних  витрат.
Згідно з вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 18 травня           2018 року обвинувачений ОСОБА_5 01.12.2017 близько 15 год. 00 хв., маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до іншого приміщення, діючи повторно, з метою збагачення, знаходячись поряд з домоволодінням АДРЕСА_2 , переконавшись, що в домоволодінні нікого немає, і що його подальші дії ніким помічені не будуть, переліз через паркан домоволодіння, після чого пройшов до будівлі літньої кухні, де через двері увійшов до неї, таким чином незаконно проникнувши до іншого приміщення, після чого ножем перерізав газовий шланг та здійснив крадіжку належного ОСОБА_6 майна, а саме комфорочної газової плити марки «Електа», вартістю 700 грн. 00 коп., після чого з місця вчинення злочину з викраденим майном зник. В результаті злочинних дій з боку ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_6 був спричинений матеріальний збиток на суму 700 грн. 00 коп.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області залишено без задоволення, а вирок Дергачівського районного суду від 18 травня 2019 року залишено без змін. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вважає, що положення ст. 75 КК України до ОСОБА_5 застосовано неправильно, що в свою чергу призвело до м`якості призначеного йому покарання. Крім цього, прокурор вказує на порушення апеляційним судом вимог ст. 419 КПК України, оскільки суд, на його думку, не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування положень ст. 75 КК України.
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кримінально-правова оцінка його діяння за ч. 3 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не оспорюються. 
Стосовно доводів прокурора про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання та звільнення від його відбування, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Згідно зі статтями 50, 65 ККУкраїни особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, а також визначити можливість виправлення засудженого без відбування покарання з застосуванням положень ст. 75 КК України. Вирішення судом питання про призначення ОСОБА_5 покарання та звільнення від його відбування ґрунтується на наведених вимогах закону. 
Як убачається зі змісту доданої до касаційної скарги копії оскаржуваного судового рішення, обираючи ОСОБА_5 покарання, суди належним чином врахували тяжкість вчиненого злочину, який згідно з положеннями ст. 12 КК України є тяжким злочином; дані про особу винного, який раніше судимий та звільнений по відбуттю строку покарання, на обліку у лікаря психіатра на нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.
Разом із тим призначаючи ОСОБА_5 покарання суд, врахувавши всі обставини справи, взявши до уваги обставину, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; обставину, що обтяжує покарання, – рецидив злочину; тяжкість вчиненого злочину, відсутність тяжких наслідків вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого; те що викрадене майно було повернуто потерпілому, й він не має претензій до обвинуваченого, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді позбавлення волі, а тому на підставі ст. 75 ККУкраїни звільнив його від відбування цього покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки, який є достатнім для того, щоб ОСОБА_5 в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.
Призначене ОСОБА_5 покарання із застосуванням положень статей 75, 76 ККУкраїни відповідає вимогам ст. 65 ККУкраїни, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.
Підстав вважати, що судом неправильно було застосовано положення ст. 75 КК України, що призвело до призначення явно несправедливого покарання через м`якість, колегія суддів не убачає. Відсутні такі підстави і в касаційній скарзі прокурора.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляції прокурора щодо можливості застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України, які є аналогічними доводам його касаційної скарги,  та з зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення вирок суду першої інстанції залишив без змін. Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПКУкраїни.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги прокурора та доданих до касаційної скарги матеріалів не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року щодо              ОСОБА_5 . 
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
 
ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                          ОСОБА_3