Ухвала
іменем України 
21 січня2020 року
м. Київ
справа № 390/1192/18
провадження № 51-6261ск 19 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                ОСОБА_1 ,
суддів                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши матеріали касаційної скарги захисника засудженого ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24 вересня 2019 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду  від 5 листопада 2019 року,
встановив:
За вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області                          від 24 вересня 2019 року 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда та жителя АДРЕСА_1 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 310 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання                 невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11 січня 2018 року остаточно призначено ОСОБА_4 покарання  у виді позбавлення волі на строк 3 роки                   3 місяці позбавлення волі.
Вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат.
Кропивницький апеляційний суд ухвалою від  5 листопада 2019 року зазначений вирок суду залишив без змін.
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_4 навесні 2018 року на присадибній ділянці домоволодіння на АДРЕСА_1 незаконно посіяв та вирощував 34 кущі конопель, які були виявлені та  вилучені працівниками поліції 7 травня 2018 року при проведенні обшуку.  
У поданій касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати                     вказані судові рішення через істотне порушення вимог кримінального                      процесуального закону та неправильне застосування судами закону України про кримінальну відповідальність і закрити кримінальне провадження на підставі                п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК).                На думку захисника, у цих рішеннях фактичні обставини не відповідають матеріалам кримінального провадження, оскільки висновки судів першої та апеляційної інстанцій про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину не ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах. Вважає, що протокол  обшуку домоволодіння засудженого (будинок                 АДРЕСА_1 ) є недопустимим доказом у справі, оскільки ухвалою слідчого судді фактично був наданий дозвіл на обшук у іншому домоволодінні (в будинку АДРЕСА_2 у тому ж населеному пункті).  На переконання захисника, при перегляді вироку місцевого суду апеляційний суд безпідставно відмовив йому у задоволенні клопотання про повторне досліджених усіх доказів у справі, чим порушив вимоги ч. 3  ст. 404 КПК, а також не перевірив належним чином доводи, наведені в його апеляційній скарзі, та не усунув порушень, допущених судом першої інстанції. 
Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі захисника та надані до неї копії судових рішень колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно із ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.              При цьому суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішеньна предмет неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, натомість при перегляді судових рішень виходить з  фактичних обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій.
Необхідність повторного дослідження доказів і фактичних обставин апеляційним судом може постати, лише якщо суд першої інстанції не забезпечив обвинуваченому можливість дослідити і спростувати докази під час змагальної процедури в суді першої інстанції. Частина третя ст. 404 КПК зобов`язує суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження фактичних обставин справи у випадку, якщо суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або   з порушенням.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості  ОСОБА_4                 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК ґрунтуються на доказах, перевірених у судовому засіданні та оцінених судом згідно з положеннями ст. 94 КПК.
Так, у своєму рішенні суд першої інстанції вказав, що винуватість                     ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується показаннями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ; протоколом обшуку домоволодіння від 7 травня 2018 року та висновком судової експертизи № 339 від 17 травня 2018 року.
Висловлена захисником у касаційній скарзі незгода з висновками суду першої інстанції, зробленими на підставі досліджених доказів, не є обґрунтуванням порушення цим судом вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування ним закону України про кримінальну відповідальність.
Як убачається з копії ухвали, апеляційний суд у своєму судовому рішенні послався на конкретні фактичні дані, що  містяться у кримінальному провадженні та свідчать про правильність висновків суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи та кваліфікації дій  засудженого ОСОБА_4 за   ч. 2 ст. 310 КК.
Наведені у касаційній скарзі доводи про незаконність проведення обшуку                      у домоволодінні засудженого (будинок   АДРЕСА_1 ) аналогічні тим, що були викладені у його апеляційній скарзі та перевірені судом апеляційної інстанції.
При перевірці цих доводів, суд апеляційної інстанції встановив, що слідчий суддя надав дозвіл на проведення обшуку у домоволодінні ОСОБА_6                                     в с. Покровське Кіровоградського району, в якому він фактично і був проведений слідчим 7 травня 2019 року, а тому помилкове зазначення в ухвалі слідчого судді іншого номера будинку не спростовує того факту, що ця слідча дія була проведена саме в тому будинку, на обшук якого надавався дозвіл слідчим суддею, що не може ставити під сумнів допустимість отриманих доказів.
Ретельно перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі захисника, апеляційний суд дійшов умотивованого висновку про відсутність підстав для визнання вказаного протоколу обшуку недопустимим доказом у справі, оскільки його було проведено в домоволодінні, на обшук якого і надавався дозвіл слідчим суддею. 
Не є прийнятними і доводи захисника в касаційній скарзі щодо порушення судом апеляційноїінстанції вимог ч. 3 ст. 404 КПК.
Як убачається зі змісту ухвали апеляційного суду, при перегляді вироку місцевого суду суд апеляційної інстанції провів судове слідство в справі лише частково, перевіривши тільки ті докази, необхідність дослідження яких була обумовлена доводами апеляційних скарг, що не суперечить вимогам ч. 3                 ст. 404 КПК та не є істотним порушенням у розумінні положень ст. 412 КПК. 
Наведені в касаційній скарзі захисника доводи є аналогічними тим, що були викладені ним та захисником ОСОБА_10 в апеляційній скарзі, на які суд апеляційної інстанції у своєму рішенні надав умотивовані відповіді та навів підстави, з урахуванням яких він дійшов висновку про необхідність залишити вирок місцевого суду без змін, а апеляційну скаргу сторони захисту – без задоволення.
Вирок районного суду та ухвала апеляційного суду є належно                    обґрунтованими та вмотивованими і за змістом  відповідають вимогам                   статей 370,  374 та 419 КПК. 
Переконливих аргументів, які би ставили під сумнів законність оскаржуваних судових рішень та правильність наведених у них висновків, захисник                      ОСОБА_5 у касаційній скарзі не навів, і таких даних зі змісту судових рішень не вбачається. 
Таким чином, касаційна скарга захисника ОСОБА_5 та додані до неї матеріали не дають підстав для її задоволення, а тому колегія суддів вважає необхідним відмовити у відкритті касаційного провадження на підставі п. 2                               ч. 2 ст. 428 КПК. 
Керуючись статтями 428, 441 Верховний Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюзахисника  засудженого ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24 вересня 2019 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду  від 5 листопада 2019 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                               ОСОБА_3                            ОСОБА_2