ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/4881/18                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Смолій І.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  04 лютого 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                               Аліменка В.О., 
суддів                                                   Кучми А.Ю., Бєлової Л.В.
за участю секретаря                               Юрковець А.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 жовтня 2018 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -
В С Т А Н О В И Л А:
Позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України, в якому просив:
- визнати дії відповідача про відмову у виконанні рішення Європейського суду з прав людини №24690 від 12 жовтня 2017 року неправомірними;
- зобов`язати відповідача виконати вказане рішення як частину процедури виконання пілотного рішення по справі «Іванов проти України» №40450/04 від 15 жовтня 2009 року;
-   виплатити йому справедливу компенсацію 2500 євро;
- вжити додаткових заходів індивідуального характеру, виконати постанову Апеляційного суду Донецької області від 28 березня 2011 року у справі №22-3353.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що Європейський суд з прав людини вказав, що його заява є частиною процедури виконання пілотного рішення по справі «Іванов проти України №40450/04» від 15 жовтня 2009 року та відшкодування за системну проблему, встановлену в рішенні «Іванов», має бути надано в рамках процедури виконання. Тобто, на думку позивача, його рішення необхідно виконувати так само як і рішення «Іванов проти України» та держава Україна повинна нарахувати йому справедливу компенсацію та вжити додаткових заходів індивідуального характеру, виконавши постанову Апеляційного суду Донецької області від 28 березня 2011 року.
          Постановою Окружного адміністративного суду мста Києва від 16 жовтня 2018 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року, у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаними рішеннями, позивач звернувся з касаційною скаргою, у якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, міжнародного права, просив скасувати ці рішення та задольнити позовні вимоги в повному обсязі.
          Постановою Верховного суду від 21 листопада 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Шостого апеляційного адміністративного суду скасовано та направлено справу до апеляційного суду на новий розгляд.
Верховний Суд зазначив, що судами не встановлено належним чином зміст вимог позивача, який звернувся до суду з вимогою про визнання неправомірними дій відповідача про відмову йому у виконанні рішення Європейського суду №24690 від 12 жовтня 2017 року. Також вказав , що не досліджено питання чи є цей лист рішенням в розумінні законодавства, що регулює спірні правовідносини, яка його правовоа природа та правові наслідки. 
Позивача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Великої Палати Європейського суду від 12.10.2017 року у справі «Бурмич та інші про України» (заява №46852/13 та інші) Європейський суд з прав людини постановив вилучити зі свого реєстру (strike out) 12 148 заяв, відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 37 Конвенції про захист прав та основоположних свобод та передати їх Комітету міністрів Ради Європи, з метою їх   розгляду в рамках вжиття заходів загального характеру для виконання рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява №40450/04, рішення 15.10.2009).
До зазначеного списку розгляду заяв приєднано заяви позивача №1867/14 та №24690/15.
Відповідно до резолютивної частини вказаного рішення Європейського суду 12 148 справ розглядатимуться в рамках зобов`язань,, які Європейський суд визначив для України ще у пілотному рішенні у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04, рішення набуло статусу остаточного 15.01.2010), в якому було констатовано наявність системної проблеми щодо порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції у зв`язку із тривалим невиконанням рішень національних судів в Україні.
Заяви позивача є частиною процедури виконання пілотного рішення у справі Ю.І. Іванов проти України (№40450/04) від 15 жовтня 2009 року.
Враховуючи положення Закону України, рішення Європейського суду у справі «Бурмич та інші проти України» про вилучення Європейським судом справ зі свого реєстру є рішенням, яке не підлягає встановленій законодавством процедурі виконання. Проте  Урядом України повинні вживатися заходи щодо реалізації заходів загального характеру на викрнання пілотного рішення у справі  «Юрій Миколайович Іванов проти України» та рішення Великої палати у справі «Бурмич та інші проти України.
В подальшому, ОСОБА_1 звернувся до Міністерства юстиції України з заявою про надання інформації, а саме просив повідомити коли будуть виконані рішення Європейського суду з прав людини. При цьому в своєму зверненні позивач вказав, що Європейський суд з прав людини вирішив приєднати його заяви до справи «Бурмич та інші проти України» та є частиною процедури виконання пілотного рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України». Таким чином заявник просив повідомити його  коли будуть виконані рішення Європейського суду з прав людини в розрізі Заяв №1867/14,  №1864/14, №24690/15,які приєднані до справи Бурмич та інші проти України (№№46852/13), що є частиною процедури виконання пілотного рішення у справі Ю.І. Іванов проти України (№40450/04) від 15 жовтня 2009 року.
Міністерство юстиції України у відповідь на звернення позивача повідомило, що рішення   Європейського суду з прав людини у справі «Бурмич та інші проти України» про вилучення Європейським судом справ зі свого реєстру є рішенням, яке не підлягає встановленій законодавством процедурі виконання, а також вказано, що виконання рішення національних судів віднесено до компетенції органів державної виконавчої служби.
Вважаючи дану відповідь протиправною позивач звернувся з даним позовом.            
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. № 3477-IV (далі - Закон № 3477-IV).
Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади   та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У статті 37 § 1 (с) Конвенції визначено, що суд може на будь-якій стадії провадження у справі прийняти рішення про вилучення заяви з реєстру, якщо обставини дають підстави дійти висновку, що на будь-якій іншій підставі, встановленій Судом, подальший розгляд заяви не є виправданим.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 46 Конвенції Високі Договірні Сторони зобов`язуються виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.
Остаточне рішення Суду передається Комітетові Міністрів, який здійснює нагляд за його виконанням.
Статтею 2 Закону № 3477-IV визначено, що Рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. Порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.
У ст. 1 Закону № 3477-IV визначено, що рішенням Європейського суду є:
а) остаточне рішення Європейського суду з прав людини у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;
б) остаточне рішення Європейського суду з прав людини щодо справедливої сатисфакції у справі проти України;
в) рішення Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання у справі проти України;
г) рішення Європейського суду з прав людини про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України.
У цьому законі термін   «виконання Рішення», це:
а) виплата Стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру;
б)   вжиття заходів загального характеру.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону № 3477-IV виплата Стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні.
Порядок вжиття заходів загального характеру здійснюється відповідно до с.ст. 13-15 Закону № 3477-IV.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 Закону № 3477-IV заходи загального характеру вживаються з метою забезпечення додержання державою положень Конвенції, порушення яких встановлене Рішенням, забезпечення усунення недоліків системного характеру, які лежать в основі виявленого Судом порушення, а також усунення підстави для надходження до Суду заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в Суді.
Заходами загального характеру є заходи, спрямовані на усунення зазначеної в Рішенні системної проблеми та її першопричини, зокрема:
а) внесення змін до чинного законодавства та практики його застосування;
б) внесення змін до адміністративної практики;
в) забезпечення юридичної експертизи законопроектів;
г) забезпечення професійної підготовки з питань вивчення Конвенції та практики Суду прокурорів, адвокатів, працівників правоохоронних органів, працівників імміграційних служб, інших категорій працівників, професійна діяльність яких пов`язана із правозастосуванням, а також з триманням людей в умовах позбавлення свободи;
д) інші заходи, які визначаються - за умови нагляду з боку Комітету міністрів Ради Європи - державою-відповідачем відповідно до Рішення з метою забезпечення усунення недоліків системного характеру, припинення спричинених цими недоліками порушень Конвенції та забезпечення максимального відшкодування наслідків цих порушень.
Щокварталу Орган представництва готує та надсилає до Кабінету Міністрів України подання щодо вжиття заходів загального характеру (ч. 1 ст. 14 Закону № 3477-IV).
У ч.ч. 1, 4 ст. 15 Закону 33477-IV визначено, що Прем`єр-міністр України відповідно до подання, передбаченого у статті 14 цього Закону, визначає центральні органи виконавчої влади, які є відповідальними за виконання заходів загального характеру, та невідкладно дає їм відповідні доручення. Відповідні акти мають бути видані та відповідний законопроект має бути внесений Кабінетом Міністрів України на розгляд Верховної Ради України протягом трьох місяців від дня видання доручення Прем`єр-міністра України, передбаченого частиною першою цієї статті.
Так, рішенням Великої Палати Європейського суду від 12.10.2017 року у справі «Бурмич та інші про України» (заява №46852/13 та інші) Європейський суд з прав людини постановив вилучити зі свого реєстру (strike out) 12 148 заяв, відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 37 Конвенції про захист прав та основоположних свобод та передати їх Комітету міністрів Ради Європи, з метою їх   розгляду в рамках вжиття заходів загального характеру для виконання рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява №40450/04, рішення 15.10.2009).
У рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» Європейський суд визнав порушення Україною її зобов`язань за Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод       (п. 1 статті 6 «Право на справедливий суд» та стаття 1 «Захист права власності» Першого протоколу до Конвенції) в зв`язку з систематичним невиконанням державою рішень національних судів. Крім того, було визнано порушення статті 13 «Право на ефективний засіб юридичного захисту» Конвенції в зв`язку з відсутністю у національному законодавстві ефективних засобів юридичного захисту від такого невиконання.
Європейський суд постановив, що зазначені порушення є наслідком несумісної з положеннями Конвенції практики, яка полягає в систематичному невиконанні державою-відповідачем рішень національних судів, за виконання яких вона несе відповідальність і у зв`язку з якими сторони, права яких порушені, не мають ефективних засобів юридичного захисту. Держава-відповідач повинна невідкладно       не пізніше ніж упродовж одного року від дати, на яку це рішення набуває статусу остаточного відповідно до пункту 2 статті 44 Конвенції , - запровадити ефективний засіб юридичного захисту або комплекс таких засобів юридичного захисту, спроможних забезпечити адекватне й достатнє відшкодування за невиконання або затримки у виконанні рішень національних судів відповідно до принципів, встановлених практикою Суду.
Упродовж одного року від дати, на яку це рішення набуває статусу остаточного, держава-відповідач повинна надати таке відшкодування всім заявникам, заяви яких, подані до Суду, були повідомлені Уряду на підставі підпункту "b" пункту 2 правила 54 Реґламенту Суду до винесення цього рішення або будуть повідомлені Уряду додатково до цього рішення і які стосуються небезпідставних скарг, пов`язаних виключно з тривалим невиконанням рішень національних судів, за виконання яких держава несе відповідальність, а також скарг про відсутність ефективних засобів юридичного захисту щодо такого невиконання.
Відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони зобов`язуються виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.
Статтею 2 Закону № 3477-IV визначено, що Рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. Порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.
Як вже зазначалося вище, відповідно до ч. 2   ст. 13 Закону № 3477-IV   заходами загального характеру є заходи, спрямовані на усунення зазначеної в Рішенні системної проблеми та її першопричини, зокрема: а) внесення змін до чинного законодавства та практики його застосування; б) внесення змін до адміністративної практики; в) забезпечення юридичної експертизи законопроектів; г) забезпечення професійної підготовки з питань вивчення Конвенції та практики ЄСПЛ прокурорів, адвокатів, працівників правоохоронних органів, працівників імміграційних служб, інших категорій працівників, професійна діяльність яких пов`язана із правозастосуванням, а також з триманням людей в умовах позбавлення свободи; д) інші заходи, які визначаються - за умови нагляду з боку Комітету Міністрів Ради Європи - державою-відповідачем відповідно до Рішення з метою забезпечення усунення недоліків системного характеру, припинення спричинених цими недоліками порушень Конвенції та забезпечення максимального відшкодування наслідків цих порушень.
Тобто, відповідно до положень Закону № 3477-IV заходи загального характеру вживаються з метою забезпечення додержання державою положень Конвенції , порушення якої встановлено рішенням, забезпечення усунення недоліків системного характеру, а також усунення підстав для надходження до Європейського суду заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в Європейському суді.
Статтею 14 вказаного Закону визначено дії Органу представництва щодо вжиття заходів загального характеру
Щокварталу Орган представництва готує та надсилає до Кабінету Міністрів України подання щодо вжиття заходів загального характеру (далі - подання).
Подання включає пропозиції щодо вирішення зазначеної в Рішенні системної проблеми та усунення її першопричини, зокрема: аналіз обставин, що призвели до порушення Конвенції; пропозиції щодо внесення змін до чинного законодавства; пропозиції щодо внесення змін до адміністративної практики; пропозиції для врахування під час підготовки законопроектів; пропозиції щодо забезпечення професійної підготовки з питань вивчення Конвенції та практики Європейського суду з прав людини для суддів, прокурорів, адвокатів, працівників правоохоронних органів, імміграційних служб, інших категорій працівників, професійна діяльність яких пов`язана із правозастосуванням, а також з триманням людей в умовах позбавлення свободи; пропозиції щодо здійснення інших заходів загального характеру, спрямованих на усунення недоліків системного характеру, припинення спричиненого цими недоліками порушення Конвенції та забезпечення максимального відшкодування наслідків цих порушень; перелік центральних органів виконавчої влади, які є відповідальними за вжиття кожного з пропонованих у поданні заходів.
Одночасно з поданням Орган представництва готує аналітичний огляд для Верховного Суду України, який включає: аналіз обставин, що спричинили порушення Конвенції; пропозиції щодо приведення судової практики у відповідність з вимогами Конвенції.
Одночасно з поданням Орган представництва готує та надсилає до Апарату Верховної Ради України пропозиції для врахування під час підготовки законопроектів.
Відповідно до статті 15 Закону № 3477-IV Прем`єр-міністр України відповідно до подання, передбаченого у статті 14 цього Закону, визначає центральні органи виконавчої влади, які є відповідальними за виконання заходів загального характеру, та невідкладно дає їм відповідні доручення.
Центральний орган виконавчої влади, визначений у дорученні Прем`єр-міністра України, у встановлений у дорученні строк: забезпечує в межах своєї компетенції видання відомчих актів на виконання заходів загального характеру та контролює їх виконання; вносить до Кабінету Міністрів України пропозиції щодо прийняття нових, скасування чинних нормативно-правових актів або внесення до них змін.
У свою чергу Кабінет Міністрів України: видає в межах своєї компетенції акти на виконання заходів загального характеру; вносить у порядку законодавчої ініціативи до Верховної Ради України законопроекти щодо прийняття нових, скасування чинних законів або внесення до них змін.
Відповідні акти мають бути видані та відповідний законопроект має бути внесений Кабінетом Міністрів України на розгляд Верховної Ради України протягом трьох місяців від дня видання доручення Прем`єр-міністра України, передбаченого частиною першою цієї статті.
Органом представництва, відповідальним за виконання рішень Європейського суду, відповідно до Постанови Кабінету міністрів України № 784 від 31.05. 2006 «Про заходи реалізації Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є Міністерство юстиції.
Також, колегія суддів зазначає, що, як зазначено у рішенні Суду у справі Бурмич та інші проти України всі заяви, яких стосується це рішення, включаючи ті, що знаходилися на розгляді в Суді на момент постановлення рішення (зазначені в додатках до цього рішення), так і будь-які інші подібні майбутні заяви, мають розглядатися національними органами влади в межах заходів загального характеру, зобов`язання по яких визначені у пілотному рішенні у справі  Юрій Миколайович Іванов проти України. Це рішення зобов`язує органи державної влади України забезпечити поновлення порушених прав на підставі відмови виконати або триваючого невиконання рішень національних судів.
Також Європейський суд з прав людини зазначив, що всі подібні справи, що розглядаються в Суді, а також будь-які подібні майбутні справи, які будуть подаватися до Суду, є невід`ємною частиною процесу виконання пілотного рішення. Вирішення цих справ, включаючи окремі заходи з відшкодування, обов`язково повинні охоплюватися загальними заходами виконання, які повинні бути запроваджені Україною під наглядом Комітету Міністрів Ради Європи. Отже,   всі подібні випадки підлягають вирішенню під час процесу виконання, і вони повинні бути сповіщені Комітету Міністрів в якості органу, який за механізмом Конвенції несе відповідальність щодо нагляду за відшкодуванням та відновленням справедливості для всіх постраждалих від системної проблеми, виявленої у пілотному рішенні.
Отже, відповідно до рішення, Україна зобов`язана забезпечити повне виконання пілотного рішення Суду у справі Іванова і на додаток до необхідних загальних заходів, спрямованих на вирішення першопричини проблеми, індивідуальні заявники мають отримати відповідний засіб захисту на національному рівні, що включатиме схему відшкодування за порушення Конвенції, вже констатовані Судом, яке буде виконувати таку саму функцію, як і сатисфакція за статтею 41 Конвенції. 
Зі змісту рішення у справі «Бурмич та інші проти України» вбачається, що Велика палата ЄСПЛ визнала невиправданим подальший розгляд поданих заяв, вилучила їх з реєстру справ, зазначивши, що порушені заявниками питання стосовно невиконання або тривалого невиконання рішень національних судів уже було вирішено ЄСПЛ у пілотному рішенні від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04), яким встановлено існування структурної проблеми, що призводить до порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції і передала їх Комітету Міністрів Ради Європи щоб їх можна було розглядати в межах загальних підходів з виконання згаданого вище пілотного рішення у справі ПАТ «Ізоляція».
Згадані заяви належать до групи з близько 12143 схожих заяв, що нині перебувають на розгляді Суду. Всі вони походять від тієї самої системної проблеми, яку було встановлено в пілотному рішенні по справі Іванов, а саме збоїв у функціонуванні української судової системи, які перешкоджають виконанню остаточних судових рішень та спричиняють таким чином системну проблему невиконання або несвоєчасного виконання рішень національних судів у поєднанні з відсутністю ефективних внутрішніх засобів правового захисту щодо таких недоліків.
Суд нагадав про висновки, яких він дійшов у пілотному рішенні по справі Іванов , про те, що структурні проблеми, які він був покликаний вивчити, були великомасштабними та складними за своїм характером та вимагали впровадження всеохоплюючих та комплексних заходів, можливо законодавчого та адміністративного характеру, із залученням різноманітних національних органів. Він також зазначив, що Комітет Міністрів має кращі можливості та засоби для моніторингу реформ, які мала здійснити Україна в цій сфері. Суд визнав, що саме Комітет Міністрів має визначити найкращий спосіб вирішення виявлених проблем та вказати державі-відповідачу необхідні заходи загального характеру. Він також підкреслив, що Україна повинна негайно реформувати своє законодавство і адміністративну практику, з тим щоб привести їх у відповідність з його висновками та дотриматись вимог статті 46 Конвенції.
З вищевикладеного вбачається, що Міністерство юстиції України повинно надати обґрунтовану відповідь з повідомленням строків виконання рішення Європейського суду з прав людини за заявою відповідача №24960/15 по виконанню рішення Європейського суду з прав людини в межах заходів загального характеру щодо виконання пілотного рішення «Юрій Миколайович Іванов проти України» в частині відновлення порушених прав заявника, оскільки, заяви позивача є частиною процедури виконання пілотного рішення у справі Ю.І. Іванов проти України (№40450/04) від 15 жовтня 2009 року.
Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається  до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також неправильно застосовано норми процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги частково.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, - 
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення  Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 жовтня 2018 року - скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги частково.
Визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо ненадання обґрунтованої відповіді на звернення ОСОБА_1 від 06.11.2017 року по виконанню рішення Європейського суду з прав людини в межах заходів загального характеру щодо виконання пілотного рішення «Юрій Миколайович Іванов проти України».
Зобов`язати Міністерство юстиції України надати обґрунтовану відповідь з повідомленням строків виконання рішення Європейського суду з прав людини за заявою позивача № 24690/15 по виконанню рішення Європейського суду в межах заходів загального характеру щодо виконання пілотного рішення «Юрій Миколайович Іванов проти України».
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                      В.О. Аліменко 

Судді                                                                                          А.Ю. Кучма 

                                                                                                    Л.В. Бєлова

Повний текст постанови складено 12 лютого 2020 року.