ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" січня 2020 р.           Справа№ 910/143/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Дикунської С.Я.
суддів:            Мальченко А.О. 
          Пономаренка  Є.Ю. 
 
секретар судового засідання          Кубей В.І.
представники сторін не з`явились 
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компані-Абіа»
на рішення  Господарського суду м. Києва 
від                      07.02.2019 (повний текст рішення складено 15.02.2019)
у справі            №910/143/19 (суддя Пінчук В.І.)
за позовом            Акціонерного товариства «Українська Залізниця»
до                     Товариства з обмеженою відповідальністю 
                   «Компані-Абіа»
про                      стягнення 106 810,00 грн.

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до  Товариства з обмеженою відповідальністю «Компані-Абіа» (далі - ТОВ «Компані-Абіа», відповідач) про стягнення 106 810,00 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило про неправильне зазначення відповідачем відомостей про масу вантажу в накладній №44060333 у вагоні № 95529673 та у вагоні 95638508, про що складено комерційний акт №450003/198 від 01.09.2018, відтак просило стягнути з відповідача штраф в розмірі 106 810,00 грн. за невірно зазначену масу вантажу.
Заперечуючи проти позову, відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому вказував, що  маса вантажу, яка зазначена в електронній накладній (перевізному документі), визначена в автоматизованому режимі за результатами  зважування вагонів, а тому невідповідність маси вантажу є незрозумілою та може свідчити виключно про часткову втрату вантажу внаслідок негерметичності вагону, в якому слідував вантаж, або зловмисними діями третіх осіб. За твердженнями відповідача відповідальність за неправильно зазначену  в накладній масу вантажу  не є безумовною, оскільки у діях відправника  мають міститися  всі необхідні  елементи складу господарського правопорушення, в тому числі протиправна поведінка та вина у формі  умислу чи необережності. На думку відповідача,  наданий позивачем комерційний акт містить ряд дефектів, які  виключають можливість прийняття його в якості доказу на підтвердження вчинення  відповідачем правопорушення за критерієм допустимості. При цьому, у вказаному відзиві на позовну заяву відповідач просив у разі задоволення позову зменшити розмір штрафу до 10 % на підставі ст. 233 ГК та ч. 3 ст. 551 ЦК України, адже залізниці, як перевізнику, не завдано жодних збитків, а розмір заявленого до стягнення штрафу перевищує  сплачену відповідачем вартість перевезення.
Рішенням Господарського суду міста Києва  від 07.02.2019 у справі №910/143/19 позов задоволено. Стягнуто з ТОВ «Компані-Абіа» на користь АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» 106  810, 00 грн. штрафу за неправильно зазначену масу вантажу, 1  762, 00 грн. судового збору. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наявності визначених ст. ст. 118, 122 Статуту залізниць України підстав для стягнення з відповідача 106 810,00 грн. штрафу за неправильно зазначену масу вантажу, штраф, який стягується позивачем, не є договірною штрафною санкцією, а тому відсутні підстави для його зменшення.
Не погоджуючись із згаданим рішенням, ТОВ «Компані-Абіа» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати повністю та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, а у разі встановлення факту вчинення відповідачем господарського правопорушення, передбаченого ст.ст. 24, 122 Статуту залізниць України та обґрунтованості вимог позивача - зменшити розмір штрафу на підставі ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України до 10% від заявленої суми, що складає 106 81,00 грн. (106 810,00 грн. х 10%). В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, з порушенням вимог процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права. На переконання апелянта, наданий позивачем комерційний акт містить ряд дефектів, які виключають можливість прийняття його в якості доказу вчинення відповідачем правопорушення за критерієм допустимості, а маса вантажу, яка вказана в електронній накладній (перевізному документі), визначена в автоматизованому режимі за результатами  зважування вагонів, тому невідповідність маси вантажу є незрозумілою та може лише свідчити про часткову втрату вантажу внаслідок негерметичності вагону, в якому слідував вантаж, або зловмисними діями третіх осіб. Відповідальність  за неправильно зазначену  в накладній масу вантажу  не є безумовною, адже в діях відправника  мають міститися  всі необхідні  елементи складу господарського правопорушення, в тому числі протиправна поведінка та вина у формі  умислу чи необережності. Крім цього, оскільки маса вантажу була визначена  шляхом її вимірювання на сертифікованих  та повергнених вагах, які перебувають на обліку  позивача, не можна стверджувати, що відповідач причетний до неправильного зазначення у накладній цієї маси. Сам факт виявлення такої невідповідності  не свідчить про неправильність дій  відповідача, за які підлягає стягненню  штраф. За таких обставин, в діях відповідача відсутній склад господарського правопорушення, передбаченого ст. 122 Статуту, наявність якого протиправно встановлено судом при ухвалення оскаржуваного рішення суду. Крім цього, апелянт вважав безпідставним відхилення його клопотання про зменшення розміру штрафу  з огляду на те, що штраф про стягнення якого заявлено позов, не є договірною штрафною санкцією. При цьому вказував на  приписи ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, якими не передбачено жодних обмежень для їх застосування щодо  не договірної неустойки. Крім цього, залізниці, як перевізнику, не завдано жодних збитків, а розмір заявленого до стягнення штрафу перевищує  сплачену відповідачем вартість перевезення тощо.
Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав на неї відзив, в якому стверджував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема зазначив, що  матеріали справи містять  беззаперечні докази, що відповідачем внесено у залізничну накладну  невірні відомості щодо маси вантажу  в вагонах № 95529673 та №95638508. З приводу зменшення штрафу позивач наполягав, що в даному випадку штрафна санкція у вигляді штрафу  не є договірною, а випливає із зазначених вище положень  Статуту залізниць України,  відповідно підстав для її зменшення немає тощо.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2019 у справі №910/143/19 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Мартюк А.І.,  судді Калатай Н.Ф., Зубець Л.П.)  рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2019  у справі № 910/143/19 змінено, викладено резолютивну частину в наступній редакції: «Позов задовольнити частково. Стягнути з ТОВ «Компані-Абіа» на користь АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» 53 405,00 грн. штрафу за неправильно зазначену масу вантажу, 881,00 грн. судового збору. Стягнути з ТОВ «Компані-Абіа» на користь АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» 1 440,75 грн. судового збору за подання апеляційної скарги». В іншій частині в позові відмовлено.   Приймаючи цю постанову, апеляційний господарський суд, встановивши правомірність заявлених позивачем вимог в частині стягнення 106 810,00 грн. штрафу, дійшов висновку про можливість зменшення його розміру на 50% , адже сума штрафу, яка заявлена до стягнення, порівняно з вартістю перевезення, перевищена; належні докази, які б свідчили про заподіяння позивачеві збитків та порушення інших його інтересів, відсутні, невідповідність розміру штрафу наслідкам порушення, а також не встановлено факту пошкодження в зв`язку із цим вагонів чи залізничного покриття.
Не погоджуючись із вищезгаданою постановою апеляційного суду, АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» оскаржило її в касаційному порядку, просило скасувати та залишити в силі рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2019  у справі № 910/143/19.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.10.2019 у справі № 910/143/19 постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2019 у справі № 910/143/19 скасовано. Справу № 910/143/19 направлено на новий апеляційний розгляд до Північного апеляційного господарського суду.
Скасовуючи постанову апеляційної інстанції, Верховний Суд зазначив, що ухвалюючи рішення про зменшення на 50% суми штрафу, яка заявлена до стягнення, суд апеляційної інстанції не врахував приписів чинного законодавства щодо можливості зменшення неустойки, не з`ясував, які докази були подані відповідачем на обґрунтування заявленого клопотання, не надав оцінки доводам сторін, доказам та обставинам справи в їх сукупності, не навів належного обґрунтування виняткових обставин, за наявності яких можливе зменшення штрафу в даному конкретному випадку. Апеляційний суд також не мотивував, чому дійшов висновку про зменшення розміру штрафу саме на 50 %. 
Разом з тим, Верховний Суд вважав, що оскаржувана постанова апеляційного суду містить суперечливі висновки щодо суми заявлених позивачем вимог та  розміру, до якого  можливе її зменшити (а.с. 152 - абз. 5, с.7 постанови).
Крім цього,  за висновками Верховного Суду, окрім наведених вище порушень, апеляційний суд залишив  поза увагою та без будь-якої правової оцінки доводи й заперечення позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, відтак, прийняв постанову за неповного з`ясування обставин, на які посилались учасники провадження у справі.
Відтак, при новому розгляді справи судом апеляційної інстанції Верховний суд вважав належним врахувати наведене, повно та  всебічно перевірити фактичні обставини справи, дати належну оцінку наявним у справі доказам, доводам та запереченням сторін, дослідити та встановити наявність/відсутність підстав для зменшення розміру штрафу за неправильно зазначену масу вантажу й  в залежності від встановленого та вимог закону прийняти законне та обґрунтоване рішення.
Оскільки в судове засідання апеляційної інстанції 21.01.2020 представники сторін повторно не з`явились, не зважаючи на  належне повідомлення їх про час і місце розгляду справи шляхом направлення відповідної ухвали про оголошення перерви, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслали,  будь-яких  додаткових доказів та пояснень не надали,  апеляційний суд вважав за доцільне справу розглядати за відсутності представників сторін за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції вимог процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як встановлено матеріалами справи, в серпні 2018 зі станції Безпалівка Південної залізниці ТОВ «Компані-Абіа» здійснило відправлення вагонів № 95529673 та №95638508 згідно накладної № 44060333 на станцію Миколаїв - Вантажний (експ.) Одеської залізниці.
На станції Нижньодніпровськ - Вузол Придніпровської залізниці 01.09.2018 була проведена перевірка маси вантажу, за результатами якої встановлено, що маса вантажу не відповідає масі, вказаній відправником у накладній, про що було складено комерційний акт № 450003/198.
Перевіркою виявлено, що в накладній № 44060333 у вагоні № 95529673 маса вантажу складає 59900 кг, проте фактична маса вантажу дорівнює 57950 кг, що на 1950 кг менше; в накладній № 44060333 у вагоні № 95638508 маса вантажу складає 59900 кг, натомість фактична маса вантажу дорівнює 56700 кг, що на 3250 кг менше.
За приписами ч. 1 ст. 11 ЦК України  цивільні права та обов`язки  виникають  із  дій  осіб,  що передбачені актами цивільного законодавства,  а також із дій осіб, що  не  передбачені  цими  актами,  але  за  аналогією  породжують цивільні права та обов`язки.
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Перевезення вантажу згідно ст. 908 ЦК України здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
За змістом ч. 1 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, а також додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань (ч. 5 ст. 307 ГК України).
Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (ч. 3 ст. 909 ЦК України).
У разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони на підставі ст. 920 ЦК України несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).
Відповідно до п. 2 Статуту залізниць України визначено обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.
За приписами ст. 3 Статуту залізниць України, його дія поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (далі - залізничні під`їзні колії).
На підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила); б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів); г) інші нормативні документи (ст. 5 Статуту залізниць України).
Відповідно до  ст. 6 Статуту залізниць України накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.
Під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній (ст. 37 Статуту).
Положеннями п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000,встановлено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.
За змістом ст. 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.
Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.
Підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне  зазначення ним відповідних відомостей є акт загальної форми або комерційний акт, складений у випадках, передбачених ст.129 Статуту.
Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.
Відповідно до п. 2 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, комерційні акти складаються для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах. Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин. У комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженність, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставлення рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено. Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.
За змістом ст. 105 Статуту залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.
За пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується на підставі ст. 118 Статуту штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.
Відповідно до ст. 122  Статуту залізниць України за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф в розмірі згідно із ст.118 цього Статуту. При цьому, аналогічні положення передбачено й п. 5.5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 тощо. 
Оскільки матеріалами справи встановлено неправильне зазначення відповідачем відомостей про масу вантажу в накладній №44060333 у вагоні № 95529673 та у вагоні 95638508, про що було складено комерційний акт №450003/198 від 01.09.2018, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, що на підставі  ст. 118, 122 Статуту залізниць України позивачем за неправильно зазначену у залізничній накладній масу вантажу у двох вагонах правомірно нараховано відповідачу штраф в сумі 106 810,00 грн., що становить 5-ти кратний розмір провізної плати.
За таких обставин, апеляційний суд визнав висновки місцевого суду щодо обґрунтованості  вимог позивача про стягнення з відповідача 106 810,00 грн. штрафу за невірно зазначену масу вантажу доведеними належними та допустимими доказами й не спростованими відповідачем.
Водночас, як вище згадувалось, ТОВ «Компані-Абіа» у відзиві на позов звернулось до місцевого господарського суду з клопотанням про зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій до розміру провізної плати, а саме, до 10 681,00 грн. на підставі ст. 233 ГК та ч. 3 ст. 551 ЦК України, адже залізниці, як перевізнику, не завдано жодних збитків, а розмір заявленого до стягнення штрафу перевищує  сплачену відповідачем вартість перевезення. Аналогічне клопотання  заявлено ним й в апеляційній скарзі.
За приписами ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.
Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 
Правовий аналіз зазначених норм свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Згідно мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання, не повинна перетворюватись на несправедливо покладений непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків  кредитором.
Одночасно зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність в кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду 31.05.2018  у справі № 910/12069/17.
У контексті вищезгаданого, зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести на підставі ст. 74 ГПК України, ст. 233 ГК України, що вона не бажала вчинення таких порушень, вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів. 
Розглянувши доводи відповідача (апелянта) з приводу обґрунтування необхідності зменшення штрафу, з урахуванням правових висновків Верховного суду, апеляційний суд вважає недоведеним факт  винятковості наведених відповідачем обставин, адже за матеріалами справи неправильне зазначення саме відповідачем відомостей про масу вантажу в накладній №44060333 у вагоні № 95529673 та у вагоні 95638508, за що було складено комерційний акт №450003/198 від 01.09.2018, приписами ст. ст. 118, 122 Статут залізниць передбачено нарахування штрафу  саме відправнику.
При цьому, застосовуючи положення ст. 118 Статуту залізниць України належить мати на увазі, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником визначених цією статтею порушень, встановлених залізницею на станції призначення або під час перевезення та на станції відправлення після пред`явлення вантажу до перевезення, незалежно від того, чи завдано залізниці в зв`язку з цим збитки.
Необхідності з`ясування наявності/відсутності складу цивільного правопорушення в даному випадку немає, оскільки позивач звернувся з позовом про стягнення штрафу за неправильно зазначену масу вантажу, а не про стягнення збитків. Відповідно доводи апелянта в цій частині як безпідставні та необґрунтовані не заслуговують на увагу.
В зв`язку з цим судом апеляційної інстанції також враховано, що в даному  випадку штрафна санкція не є договірною, а випливає із згаданих вище положень Статуту залізниць України, якими чітко визначено розмір штрафу.
Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, яка здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Здійснення підприємницької діяльності на власний ризик означає покладання на підприємця тягаря несприятливих наслідків такої діяльності тощо. 
Таким чином, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо правильного зазначення  маси  відправленого вантажу,  суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення вимог позивача про  стягнення з відповідача 106 810,00 грн. штрафу за невірно зазначену масу вантажу.
Доводи апелянта (відповідача) з приводу неповного з`ясування  істотних обставин, що мають значення для справи, порушення судом  норм  процесуального  та неправильного застосування норм матеріального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Враховуючи приписи ч. 1   ст. 9 Конституції України  та  ратифікацію   Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття  Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати   Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод  (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи  апелянта за текстом його апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.
За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.
Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компані-Абіа» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від  07.02.2019 у справі №910/143/19 - без змін.
Матеріали справи № 910/143/19 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України. 

                                                      Повний текст постанови складено 22.01.2020

Головуючий суддя                                                            С.Я. Дикунська 

Судді                                                                                А.О. Мальченко

                                                                                Є.Ю.  Пономаренко