Постанова
Іменем  України
 
27 листопада 2019 року
м. Київ
 
справа № 683/147/17
провадження № 61-23654св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого – Червинської М. Є. (суддя-доповідач), 
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П.,
 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Комунальне ремонтно-будівельне шляхове підприємство,
 
розглянув  у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівськогорайонного суду Хмельницької області у складі судді Андрощука Є. М.               від 12 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області              у складі колегії суддів: Янчук Т. О., Купельського А. В., Спірідонової Т. В.             від 25 травня 2017 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У січні 2017 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального ремонтно-будівельного шляхового підприємства (далі – КРБШП), який в подальшому уточнив та остаточно просив скасувати наказ від 30 вересня 2016 року №137 про увільнення від виконання обов`язків дорожнього робітника з 30 вересня 2016 року в зв`язку з призовом на строкову військову службу та збереження місця роботи і середнього заробітку по 31 жовтня 2016 року; визнати незаконним наказ від 31 жовтня 2016 року №140 про звільнення на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України; поновити на роботі дорожнім робітником з 31 жовтня 2016 року із збереженням за ним робочого місця і середнього заробітку на весь період призову на строкову військову службу в особливий період; стягнути середньомісячний заробіток за весь період незаконного звільнення з роботи із 31 жовтня 2016 року з врахуванням сум, виданих після звільнення.
 
Свої вимоги позивач мотивував тим, що з 25 квітня 2016 року він працював дорожнім робітником в КРБШП. Заяву про прийняття на постійну роботу подав 22 квітня 2016 року і його ніхто не повідомив, що він прийнятий на тимчасову роботу. 28 вересня 2016 року він подав заяву про увільнення з роботи у зв`язку із призовом на строкову військову службу з 30 вересня 2016 року. Копію наказу з цього приводу йому не надали для ознайомлення і трудова книжка залишилась на підприємстві. Перебуваючи на строковій військовій службі він дізнався, що його звільнено з роботи з 31 жовтня            2016 року. Вважає таке звільнення за пунктом 2 статті 36 статті 36 КЗпП України незаконним, оскільки він має гарантії, передбаченні частиною 3 статті 119 КЗпП України.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 квітня 2017 у задоволенні позову відмовлено.
 
Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із безпідставності позовних вимог.
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції 
 
Ухвалою апеляційного суду Хмельницькоїобласті від 25 травня 2017 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.  
 
Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, виходив із того, що оскільки між сторонами було укладено строковий трудовий договір, строк його дії якого закінчився 31 жовтня 2016 року, то підстав для поновлення позивача на роботі немає.
 
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи касаційної скарги
 
У червні 2017 року  ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.  
 
Касаційна скарга мотивована тим, що звільнення позивача відбулося з порушенням норм трудового законодавства, оскільки від був призваний на військову строкову службу в особливий період і відповідно до норм чинного законодавства мав пільги та гарантії, що діють для усіх призваних в даний час на строкову військову службу, а саме: на збереження робочого місця та на отримання середньомісячного заробітку на період вивільнення від виконання трудових обов`язків у зв`язку з призовом на строкову службу в особливий період.  
 
Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
 
У вересні  2017 року ПАТ  КРБШП подало заперечення на касаційну скаргу, в якому просить оскаржувані судові рішення залишити без змін, посилаючись на те, що судами правильно застосовані норми чинного законодавства. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 липня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу                         № 683/147/17 із Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Указана справа передана до Верховного Суду.
 
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від                   11 листопада 2019 року вказану справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Суд установив, що відповідно до наказу від 22 квітня 2016 року № 39 ОСОБА_1 прийнятий на роботу, тимчасово з 25 квітня 2016 року по                  31 жовтня 2016 року в ремонтно-будівельну дільницю дорожнім робітником. 
 
Відповідно до повістки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка видана призовнику ОСОБА_1 , згідно з Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», останнього було призвано на строкову військову службу та наказано 03 жовтня 2016 року прибути для відправки на збірний пункт.
 
28 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до керівництва КРБШП з заявою про увільнення його з роботи з 30.09.2016 року у зв`язку з призовом на строкову військову службу.
 
Згідно з наказом від 30 вересня 2016 року № 127  позивач був звільнений від виконання обов`язків дорожнього робітника з 30 вересня 2016 року в зв`язку з призовом на строку військову службу. Відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» пунктом другим статті 39 та статті 119 КЗпП України збережено за ОСОБА_1  місце роботи і середній заробіток на підприємстві по 31 жовтня 2016 року. Відповідно до частини першої статті 21 до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплачено вихідну допомогу у розмірі двох мінімальних заробітних плат.
 
Наказом від 31 жовтня 2016 року № 140   ОСОБА_1 звільнений по закінченню строку трудового договору, відповідно до частини 2 статті36 КЗпП України з 31 жовтня 2016 року. Підставою зазначено закінчення трудового договору, наказ від 22 квітня 2016 року № 39.
 
2.Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.                             Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
 
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України гарантовано, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
 
Статтею 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
 
Відповідно до частин першої та третьої статті 21 КЗпП України трудовий договір – це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
 
Відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
 
Підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 частини першої статті 23 КЗпП України), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення (пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП України).
Водночас, згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» одним із видів військової служби є строкова військова служба. Частиною другою статті 21 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що громадянин України для виконання обов`язків, пов`язаних із взяттям на військовий облік, призовом або прийняттям на військову службу, а також особи, які направляються районними (міськими) військовими комісаріатами на медичний огляд (медичне обстеження в амбулаторних чи стаціонарних умовах), лікування, звільняються від роботи на час, необхідний для виконання зазначених обов`язків та перебування в лікувальному закладі охорони здоров`я, із збереженням за ними місця роботи, займаної посади і середньої заробітної плати.
Частиною другою статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призивом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України «Про освіту».
 
Відповідно до частини третьої статті 119 КЗпП України (у редакції, чинній на час призову та звільнення позивача з роботи) за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
 
Чинним законодавством не встановлено жодних відмінностей між правовим становищем працівників, які уклали строкові трудові договори, та працівників, що працюють за безстроковим трудовими договорами, зокрема, й щодо поширених на них установлених законом гарантій, пільг і компенсацій, тому передбачені статтею 119 КЗпП України гарантії поширюються на всіх без винятку працівників незалежно від того, працюють вони за строковим чи безстроковим трудовим договором. Виняток зроблено лише щодо осіб, які займали виборні посади в органах місцевого самоврядування та строк повноважень яких закінчився (частина шоста статті 119 КЗпП України).
 
З урахуванням наведеного, на позивача, якого призвано на строкову військову службу під час дії особливого періоду, поширювались гарантії, передбачені частиною третьою статті 119 КЗпП України та частиною другої статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
 
Наказом відповідача від 31 жовтня 2016 року ОСОБА_1 був звільнений по закінченню строку трудового договору, відповідно до частини 2 статті 36 КЗпП України з 31 жовтня 2016 року, а тому правильними є висновки судів про те, що підстав  для поновлення на посаді, яку він займав немає, оскільки строк дії контракту на підставі якого останній перебував у трудових відносинах з відповідачем закінчився. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області              від 25 травня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | М. Є. Червинська
Судді: | А. Ю. Зайцев
| Є. В. Коротенко
| В. М. Коротун
| В. П. Курило