Справа № 134/1876/19 
Провадження № 33/801/104/2020
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Зарічанський В. Г.
Доповідач: Оніщук В. В.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року                                                                               м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Крижопільського районного суду Вінницької області від 14 січня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Крижопільського районного суду Вінницької області від 14 січня 2020 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420,40 грн. на користь держави.
У постанові суду зазначено, що згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 204580, 14 листопада 2019 року о 20:05 год. у смт. Крижопіль по вул. Соборна, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Honda Dio», без державного номерного знаку, в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9.а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив постанову Крижопільського районного суду Вінницької області від 14 січня 2020 року скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
В апеляційній скарзі зазначено, що працівниками поліції було порушено порядок огляду на стан сп`яніння, оскільки у разі незгоди водія із результатами огляду проведеного поліцейськими, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, і оскільки огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 не підписував, то це свідчить про його незгоду із результатами, однак він не був направлений для огляду до закладу охорони здоров`я, а тому вказаний огляд слід вважати недійсним, до того ж від випитої ним пляшки пива не міг бути такий високий показник сп`яніння.
Крім того, вказує що працівниками поліції не було зафіксовано факту його керування транспортним засобом і судом не було надано належної оцінки його поясненням, а також поясненням свідків.
В судове засідання ОСОБА_1 та його захисник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ст. 294 КУпАП їх неявка не перешкоджає розгляду справи. 
Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд прийшов до таких висновків.
Згідно ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.
Положеннями ч.7 ст.294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
В результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 204580, 14 листопада 2019 року о 20:05 год. у смт. Крижопіль по вул. Соборна, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Honda Dio», без державного номерного знаку, в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія та в присутності двох свідків проводився із застосуванням приладу "Драгер" Alcotest 6810, тест 790, результат тесту – 1,42 проміле.
Згідно п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками сп`яніння, згідно з п. 4 розділу І Інструкції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Згідно з п.п. 6, 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС, МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі – Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Пунктом 6 Розділу ІІ вказаної Інструкції передбачено, що огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.
Як видно із протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР № 204580, 14 листопада 2019 року ОСОБА_1 підписав вказаний протокол, був ознайомлений з правами та обов`язками, передбаченими ст. 63 Конституції, ст. 268 КУпАП та особисто зазначив, що згідний з протоколом.
Відповідно до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використання спеціальних технічних засобів, огляд був проведений у зв`язку із виявленням у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння – різкого запаху алкоголю із ротової порожнини, не чітка вимова слів, хитка хода. 
Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія та в присутності двох свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , проводився із застосуванням приладу "Драгер" Alcotest 6810, тест 790, результат тесту – 1,42 проміле.
Апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан сп`яніння, визначеного «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
Отже, наявні у матеріалах справи докази, які проаналізовані в оскаржуваній постанові, повністю підтверджують правильність висновків суду першої інстанції про доведеність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП. 
У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем (транспортним засобом), підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що він не погоджувався з результатами «Драгер» Alcotest 6810, а тому поліцейські зобов`язані були доставити його до найближчого закладу охорони здоров`я з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, то вказані доводи не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається з долученого до матеріалів справи диску записів відео фіксації нагрудної камери працівника поліції, яка була активована працівником патрульної поліції при безпосередньому контакті з ОСОБА_1 , на пряме запитання працівника поліції як водій буде проходити освідування, в закладі охорони здоров`я чи за допомогою «Драгер» Alcotest, останній погодився на «Драгер» Alcotest.
Також, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, оскільки як вбачається з долученого до матеріалів справи диску записів відео фіксації нагрудної камери працівника поліції, на якому зафіксовано пояснення ОСОБА_1 де він особисто зазначає, що керував транспортним засобом марки та підтверджує факт вживання перед цим алкогольних напоїв.
З огляду на викладене, суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за ч. 1 ст. 130 КУпАП кваліфіковані правильно, тому твердження скаржника про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є надуманими та безпідставними.
Відповідно ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП, врахувавши характер вчиненого правопорушення та відомості про особу ОСОБА_1 прийшов до висновку, що достатнім для виправлення ОСОБА_1 та запобігання вчинення нових правопорушень буде призначення адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки саме такий вид адміністративного стягнення досягне мети, визначеної ст. 23 КУпАП.
Отже, адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Крижопільського районного суду Вінницької області від 14 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Вінницького
апеляційного суду:                                          В.В. Оніщук