30.01.20
22-ц/812/227/20
Справа № 479/816/19 Суддя першої інстанції Репушевська О.В.
Провадження № 22-ц/812/227/20 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
Категорія - 23

П О С Т А Н О В А
Іменем України

30 січня 2020 року                м. Миколаїв Справа № 479/816/19
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого Царюк Л.М.,
суддів: Прокопчук Л.М., Самчишиної Н.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 19 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Репушевської О.В., в залі судового засідання в смт. Криве Озеро, за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» (далі – ТОВ «Агрофірма Корнацьких») про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до ТОВ «Агрофірма Корнацьких» про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою, посилаючись на те, що рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 06 листопада 2017 року, в порядку спадкування після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за нею визнано право власності на земельну ділянку площею 2,9215 га в межах території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
За життя спадкодавцем був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки з ТОВ «Агрофірма Корнацьких», отже, до неї як до спадкоємиці, перейшло право на отримання орендної плати за користування зазначеною земельною ділянкою. У зв`язку з цим вона неодноразово зверталась до відповідача з питання отримання нею орендної плати, проте ніякої відповіді на свої звернення не отримала, а тому просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по орендній платі за період 2016-2018 років у розмірі 6 810 грн. та витрати по сплаті судового збору. 
Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від       19 листопада 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1  заборгованість по орендній платі в розмірі 6 810 грн. та судовий збір в сумі 768 грн.40 коп.
Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із того, що позивач в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником земельної ділянки, яка за договором оренди землі від 01 січня 2008 року перебуває в оренді ТОВ «Агрофірма Корнацьких» 
зі строком дії договору на 50 років, а відтак позивач за умовами договору має право на отримання орендної плати, яка не була виплачена за період 2016-2018 років у розмірі 6 810 грн. 
Не погодившись із вказаним рішенням районного суду, ТОВ «Агрофірма Корнацьких», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість оскарженого рішення, просило його скасувати і ухвалити у справі нове судове рішення, відмовивши в задоволенні позову в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що вимога позивача щодо не сплати орендної плати за користування земельною ділянкою, не відповідає дійсності та спростовується фактом отримання орендної плати, який підтверджується відповідними відомостями, яким суд першої інстанції дав неналежну оцінку. 
Також скаржник зазначав, що розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. За умовами договору оренди, укладеного між сторонами, щорічний розмір орендної плати складає фіксовану грошову суму у розмірі 881 грн. 30 коп. та згідно п. 10 договору оренди землі орендна плата за землю здійснюється без урахування індексу інфляції.
Таким чином, при обчисленні розміру орендної плати по даній справі позивач та районний суд при ухваленні рішення не дотрималися умов договору оренди землі, що є порушенням норм матеріального права.
Позивач правом надати відзив на апеляційну скаргу не скористався. 
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В силу ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам процесуального закону.
Як встановлено судом, на підставі рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 06 листопада 2017 року за ОСОБА_1 , було визнано право власності на земельну ділянку, загальною площею 2,9215 га, кадастровий номер 4823983800:01:000:0139, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зазначена земельна ділянка відповідно до договору оренди землі від 01 січня 2008 року, укладеного між ОСОБА_2 (орендодавець) та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» (орендар), перебуває в користуванні вказаного товариства (далі – Договір). Договір укладено строком на 50 років, а саме з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2057 року. 
Встановлено, що позивач зверталась до відповідача щодо виплати ним заборгованості по орендній платі за період 2016-2018 років, проте звернення залишилося без відповіді.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, що визначено п.1 ч. 1 ст.11 ЦК України.
Статтею 1 Закону України «Про оренду землі»  визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України,    Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.
Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 14 Закону України «Про оренду землі»).
Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення – невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, в тому числі в порядку спадкування, не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.
Таке ж положення містить п. 40 Договору.
Пунктом 9 Договору передбачена виплата Орендарем орендної плати у грошовій формі шляхом видачі орендодавцю (або його уповноваженому представнику) готівкою відповідної грошової суми із каси Орендаря або перерахуванням її на банківський рахунок орендодавця. Щорічний розмір орендної плати складає фіксовану грошову суму у розмірі 881 грн. 30 коп.
Оренда плата вноситься щорічно до 26 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі (п. 11 Договору).
Отже за цими умовами договору орендна плата повинна була сплачуватися в грошовій формі у розмірі 881 грн. 30 коп. у строки: за 2016 рік – до 26 грудня 2016 року; за 2017 рік – до 26 грудня 2017 року та за 2018 рік – до 26 грудня 2018 року.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Ці дані встановлюються такими способами:
1)письмовими, речовими і електронними доказами;
2)висновками експертів;
3)показаннями свідків (ч. 2 ст. 76 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується н всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Позивач стверджувала, що ні її чоловік за життя, ні вона після смерті останнього орендну плату за вказаним договором оренди не отримувала, а її звернення до відповідача щодо виплати орендної плати залишалися без відповіді. 
Відповідач на спростування таких тверджень позивача надав суду першої інстанції відомості на видачу пшениці за 2016 рік, на видачу пшениці, кукурудзи, соняшника за 2017 рік та відомості на виплату грошей від серпня 2016 року та від 02 листопада 2016 року. 
Суд першої інстанції, даючи оцінку наданим доказам, дійшов висновку, що на підставі цих відомостей не можливо встановити факт отримання позивачем орендної плати саме за вказаним договором оренди землі від 01 січня 2008 року.
Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на таке.
Вимоги до організації та регулювання обігу готівки (включаючи порядок оформлення касових операцій) регулюється «Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 року за № 40/10320), яке втратило чинність на підставі постанови правління НБУ № 148 від 29 грудня 2017 року (далі-Положення).
Відповідно до пунктів 3.1, 3.3 Положення, касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.  
Згідно пунктів 3.4, 3.5, 3.6 Положення, видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки мають підписувати керівник і головний бухгалтер або працівник підприємства, який на це уповноважений керівником. До видаткових ордерів можуть додаватися заява на видачу готівки, розрахунки тощо.
У разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам підприємства) за видатковим касовим ордером або видатковою відомістю касир вимагає пред`явити паспорт чи документ, що його замінює, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень - словами, копійок - цифрами), використовуючи чорнильну або кулькову ручку з чорнилом темного кольору. Якщо видаткова відомість складена на видачу готівки кільком особам, то одержувачі також пред`являють паспорти чи документи, що їх замінюють, і розписуються у відповідній графі документа.
Між тим, як вбачається з відомостей на виплату грошей від серпня та листопада 2016 року ці відомості містять прізвища, ім`я та по батькові фізичних осіб напроти прізвищ яких зазначені суми коштів та відповідні підписи без будь-якої позначки на підтвердження даних особи, що підписалась. В одній і другій відомостях зазначено серед інших у списку прізвище ОСОБА_2 та відповідні суми «1200» та в іншій відомості «1530». 
Отже з цих відомостей на виплату грошей не можливо дійти висновку, що мала місце виплата орендної плати, за який саме період, оскільки суми виплат різняться, а також не можливо ідентифікувати особу, яка отримала зазначені виплати.
Щодо відомостей про отримання орендної плати в натуральній формі. Відповідачем окремо надані відомості на видачу пшениці з позначкою 2017 рік,
відомість на видачу кукурудзи 2017 рік та відомість на видачу соняшника 2017 рік. Ці відомості аналогічно містять прізвище, ім`я та по-батькові фізичної особи, зазначення в графах до видачі продукції в кг, фактично отримано продукції кг та підпис особи. В наданих відомостях зазначено серед інших у списку прізвище ОСОБА_2 та заповнені відповідні графи, які свідчать про отримання 400 кг пшениці, 200 кг кукурудзи та 100 кг соняшника. У відповідній графі містяться підписи без будь-якої позначки на підтвердження даних особи, що підписалась.
Отже аналізуючи дані, що містяться в зазначених відомостях не можливо дійти висновку, що це відомості саме на видачу орендної плати в натуральній формі і за який період, ціна цієї продукції, сума за кожним отримувачем та дані отримувача, щоб можливо було ідентифікувати особу.
Крім того, відповідно до п. 9 Договору форма розрахунку за Договором окремо щорічно погоджується сторонами в межах розміру плати, визначеної Додатком № 1 до Договору, шляхом подання орендодавцем на ім`я орендаря письмової заяви. Така заява подається орендодавцем до 01 вересня року, за який проводиться розрахунок по орендній платі.
Якщо протягом року сторони не погодили форму виплати орендної плати, вважається, що розрахунок по орендній платі буде здійснюватися в грошовій формі на суму зазначену в абзаці 1 п. 9 Договору, тобто 881 грн. 30 коп. Відповідач не надав ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду доказів, які б свідчили про погодження сторонами Договору виплат орендної плати в натуральній формі.
Також не надано доказів, що орендна плата нараховувалася в грошовій формі, а потім в рахунок такої орендної виплати в грошовій формі видавалася продукція. 
Таким чином надані відповідачем відомості не підтверджують виконання зобов`язань відповідача щодо виплати орендодавцю, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , або його уповноваженому представнику орендної плати за Договором протягом 2016-2018 років, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що орендна плата за вказаний період орендарем не була виплачена. 
Між тим, обраховуючи розмір заборгованості по орендній платі, суд першої інстанції погодився з розрахунком такої заборгованості, заявленої позивачем в позові, виходячи з трьох відсотків від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, що перебуває в оренді. 
Проте умовами Договору сторонами визначена орендна плата у формі фіксованої грошової суми у розмірі 881 грн. 30 коп. Такі умови договору сторонами не змінювалися та не визнавалися недійсними, а відтак з огляду на приписи ст. 204 ЦК України, є правомірними. За такого заборгованість по орендній платі за період 2016-2018 років слід обраховувати саме з визначеної у договорі суми орендної плати, а відтак загальна сума заборгованості по орендній платі за вказаний період складає 2 643 грн. 90 коп. (881.30 х 3). 
З урахуванням встановлених обставин та наданих сторонами доказів колегія суддів вважає, що доводи скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміни в частині визначення розміру заборгованості по орендній платі. 
Відповідно до п. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
         З ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь позивача підлягають  стягненню судові  витрати, понесені ним по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог за подачу позовної заяви у розмірі 298 грн. 29 коп. 
Керуючись ст. ст. 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» задовольнити частково.
Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 19 листопада 2019 року в частині визначення суми заборгованості по орендній платі та стягнення судового збору змінити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі за період 2016-2018 років у сумі 2 643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн. 90 коп., а також 298 грн. 29 коп. судового збору. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.  
Головуючий Л.М. Царюк 
Судді Л.М. Прокопчук
Н.В. Самчишина
Повний текст постанови складено 30 січня 2020 року.