ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.004813 пров. № 857/12697/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :
головуючого судді                                         Большакової О.О.,
суддів                                                             Качмара В.Я., Старунського Д.М., 
з участю секретаря судового засідання           Юник А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року (суддя першої інстанції Сасевич О.М., м. Львів, повний текст складено 08.11.2019),

В С Т А Н О В И В :

20 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про відмову в призначенні допомоги при народженні дітей: ОСОБА_2 (2010 року народження), ОСОБА_3 та ОСОБА_4 2015 року народження . Також позивач просила зобов`язати Сихівський відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради призначити та виплатити допомогу при народженні вказаних дітей.
Протокольною ухвалою суду від 07.10.2019 за клопотанням представника відповідача Львівським окружним адміністративним судом було залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача управління «Служби у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 5 листопада 2019 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 29.03.2019 про відмову в призначенні соціальної допомоги при народженні дітей ОСОБА_1 . Зобов`язано Сихівський відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради призначити та виплатити допомогу ОСОБА_1 при народженні дітей: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ). 
Із таким судовим рішенням не погодився Сихівський відділ соціального захисту УСЗ ДГП Львівської міської ради та подав апеляційну скаргу. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить його скасувати. В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та відповідно до п. 12 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» визначено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення надійшло не пізніше ніж через 12 місяців після народження дитини. Діючим законодавством України не передбачено відновлення строку звернення за призначенням допомоги при народженні дитини. Оскільки позивач пропустила визначений законодавством строк, підстав для призначення та виплати державної допомоги на дітей не було.  
Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила про законність і обґрунтованість судового рішення. 
Представник апелянта Ткаченко Б.А. у судовому засіданні підтримала апеляційну скарг з вказаних вище підстав. 
Представник позивача Шишка О.М. та позивач у судовому засіданні заперечили щодо задоволення апеляційної скарги. 
Представник третьої особи ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що вважає, що права дітей необхідно захистити шляхом призначення і виплати позивачу державної допомоги. 
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою України.
15.07.1995 між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було укладено шлюб, який зареєстрований Виконавчим комітетом Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області, про що вчинено актовий запис №4.
У подальшому позивач народила трьох дітей ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Разом з тим, факт народження дітей оформлено у встановленому порядку не було.
З матеріалів справи вбачається, що у 2018 року позивач звернулася до Сихівського районного суду м.Львова із позовом про встановлення факту народження вищевказаних дітей та визнання батьківства ОСОБА_7 .
Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 14.12.2018 у справі №464/2558/18 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: встановлено факт народження дітей ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження ; зобов`язано Сихівський районний у місті Львові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області скласти актові записи про народження дітей та видати свідоцтва про народження. У решті позову було відмовлено.
Це рішення суду набрало законної сили 24 січня 2019 року.
На виконання судового рішення 14.03.2019 Сихівським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області актовими записами 2, 3, 4 зареєстровано факт народження дітей. Також було оформлено та видано свідоцтва про народження дітей ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька, відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України від 27.03.2019, відомості про батька записані, відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України (зі слів матері).
26.03.2019 позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення допомоги при народженні дітей вказаних дітей. 
За результатами розгляду заяви відповідачем було прийнято рішення про відмову у призначенні допомоги у зв`язку з порушенням 12 місячного строку після народження дитини, про що зазначено у пункті 12 постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність такої відмови з наступних підстав. 
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно ч.ч. 1, 2 статті 1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21.11.1992 №2811-ХІІ громадяни України, в сім`ях, яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.
Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 3 вказаного Закону одним з видів державної допомоги сім`ям з дітьми є, зокрема, допомога при народженні дитини.
Згідно зі статтею 10 вказаного Закону, допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.
Частиною 1 статті 12 вказаного Закону визначено, що допомога при народженні дитини призначається у розмірі 41280 гривень. Виплата допомоги здійснюється одноразово у сумі 10320 гривень, решта суми допомоги виплачується протягом наступних 36 місяців рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За приписами статті 11 Закону №2811-XII допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини.
Для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини.
Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.
Аналогічні положення містить пункт 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751, згідно з яким допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.
Як встановлено судом, позивач дійсно звернулася до відповідача після закінчення річного терміну з дня народження дітей. 
Разом з тим, суд правомірно врахував наступне. 
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно з частиною 7 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.
Позивач і її діти є громадянами України, тобто мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини.
Загалом, допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. Даний позов фактично заявлений в інтересах дітей для їх належного матеріального забезпечення. Тобто, в спірних правовідносинах неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.
Відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд правильно врахував, що чинним законодавством не регламентовано порядок призначення допомоги у випадку нездійснення реєстрації народження дитини та не оформлення відповідного свідоцтва.
Враховуючи, що необхідною умовою отримання допомоги при народженні дитини є подання свідоцтва про її народження, а в даному випадку ці свідоцтва на дітей позивача не були оформлені з огляду на існування спору щодо батьківства, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про існування об`єктивних перешкод для звернення ОСОБА_1 у дванадцятимісячний термін з дня народження дітей у встановленому порядку із заявою для отримання передбаченої чинним законодавством допомоги. 
При цьому, суд правильно врахував що після отримання свідоцтв про народження дітей, виданих 14.03.2019 Сихівським районним у місті Львові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області позивачем у найкоротший строк було подано заяву про призначення допомоги, тобто в межах 12 місяців з дня реєстрації факту народження дітей та отримання свідоцтв.
Таким чином, беручи до уваги необхідність захисту прав та інтересів малолітніх дітей, які є громадянами України і перед якими держава Україна має зобов`язання, враховуючи ту обставину, що у позивача не було об`єктивної можливості подати заяву про призначення допомоги при народженні дітей у дванадцятимісячний термін з дня їх народження внаслідок вирішення у судовому порядку питання щодо батьківська, виходячи з принципу верховенства права та завдань адміністративного судочинства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення відповідача.
З огляду на викладене вище, суд першої інстанції вжив заходів до всебічного і повного дослідження обставин справи і прийняв законне і обґрунтоване рішення.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.
Враховуючи, що апеляційний суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то в силу вимог частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,
П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	О. О. Большакова 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	Д. М. Старунський  	
Повний текст постанови складено 03 лютого 2020 року.