УХВАЛА

06 лютого 2020 року 
Київ
справа №9901/550/19
адміністративне провадження №Зі/9901/20/20

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Блажівської Н.Є.,
розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід судді Смоковича М.І. від участі у розгляді справи №9901/550/19 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним і скасування рішення, поновлення на роботі на посаді судді, 
у с т а н о в и в:
У провадженні Верховного Суду перебуває справа №9901/550/19 за позовом ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним і скасування рішення від    17 вересня 2019 року №2484/0/15-19 про звільнення позивача з посади судді Зачепилівського районного суду Харківської області та поновлення його на роботі на посаді судді Зачепилівського районного суду Харківської області.
ОСОБА_1 подано заяву про відвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Смоковича М.І., який входить до складу колегії суддів, що розглядає зазначену справу, з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України), а саме - наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.
На обґрунтування поданої заяви позивач зазначає, що  внаслідок виконання обов`язків голови Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду суддя колегії, визначеної для розгляду справи №9901/550/19, Смокович М.І. 26 листопада 2019 року та 21 січня 2020 року не зміг взяти участь у судових засіданнях, внаслідок чого вони не відбулися. Крім того, покликається на те, що внаслідок надмірного завантаження судді Смоковича М.І. останній не зможе взяти повноцінну участь у розгляді цієї справи і в подальшому не зможе бути об`єктивним та неупередженим.  
Такі обставини, на думку позивача, викликають сумніви у об`єктивності та неупередженості вказаного судді і є підставою для його відведення від розгляду цієї справи. 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 4 лютого 2020 заяву позивача про відвід судді Смоковича М.І. від участі у розгляді справи №9901/550/19 визнано необґрунтованою та  передано на автоматизований розподіл для визначення у встановленому Кодексом адміністративного судочинства України порядку судді, який вирішуватиме питання про відвід за цією заявою.
Згідно з частиною четвертою статті 40 КАС України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.
4 лютого 2020 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду заяви про відвід визначено суддю Блажівську Н.Є.
Вирішуючи питання про відвід, Верховний Суд звертає увагу на таке.
Частиною першою статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Підстави для відводу (самовідводу) судді визначено статтею 36 КАС України, відповідно до частини першої якої суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):
1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;
2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;
3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;
4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;
5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею  31 цього Кодексу.
Згідно із частиною другою зазначеної статті суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.
Верховний Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.
Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" ("безсторонність") судді", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості Суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:
(і) "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Тим часом вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;
(іі) "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.
Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).
Водночас як вказано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.
Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію "розумного спостерігача". У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.
А відтак, якщо сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже "правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене". Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.
В той же час Верховний Суд підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.
Проаналізувавши аргументи, наведені позивачем у заяві про відвід судді, Верховний Суд дійшов висновку, що наведена позивачем обставина неможливості             Смоковичем М.І . взяти участь у судових засіданнях не свідчить про наявність сумнівів в неупередженості судді, як і не підтверджує те, що суддя Смокович М.І. не зможе взяти участь у розгляді цієї справи і в подальшому.  
Оскільки обставини, на які посилається заявник, і які, на його думку, можуть виключати участь судді Смоковича М.І. в розгляді справи, пов`язані із виконанням останнім обов`язків на адміністративний посаді, вони не можуть свідчити про наявність обґрунтованих сумнівів у об`єктивності чи неупередженості судді.
За таких обставин у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Смоковича М.І. від участі у розгляді справи №9901/550/19 необхідно відмовити.
Керуючись положеннями статей 36, 39, 40, 256 Кодексу адміністративного судочинства України ,
у х в а л и в:
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Смоковича М.І. від участі у розгляді справи №9901/550/19 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним і скасування рішення, поновлення на роботі на посаді судді

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не оскаржується.

Суддя                                                                                Н.Є.Блажівська