ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/20160/18                                                                            Головуючий у 1 інстанції: Патратій О.В.
                                                                                Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  27 лютого 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача Суддів  За участю секретаря	Вівдиченко Т.Р. Мельничука В.П. Федотова І.В. Борейка Д.Е.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, третя особа - Головне управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправним наказу, поновлення на роботі,-                                                              

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, третя особа - Головне управління Національної поліції у м. Києві, в якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати наказ Національної поліції України від 15.11.2018 року №1101 о/с в частині призначення ОСОБА_1 начальником Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області в порядку переведення шляхом звільнення з посади начальника управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в м. Києві;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 15.11.2018 року №485 о/с «Про покладення тимчасового виконання обов`язків», яким на ОСОБА_1 покладено тимчасове виконання обов`язків строком до чотирьох місяців за невакантною посадою начальника сектору кримінальної поліції Авдіївського відділення поліції Покровського відділу поліції з 16.11.2018 року;
- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління карного розшуку Головного управління Національної поліції у м. Києві, допустивши негайне виконання рішення в частині поновлення на посаді.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю. 
Не погодившись з рішенням суду, позивач   -    ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на протиправність оскаржуваних наказів відповідачів та зазначає, що судом першої інстанції неправильно встановленні обставини справи в частині порівняння грошового забезпечення, не вірним є  висновок суду про співставність посад, неправильно застосовано ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію».
20 січня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від Головного управління Національної поліції у м. Києві надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.
22 січня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від Національної поліції України надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким, також, підтримує позицію суду першої інстанції.
24 січня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від Головного управління Національної поліції в Донецькій області надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.
29 січня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача надійшли пояснення на відзиви відповідачів та третьої особи.
29 січня 2020 року представником Національної поліції України заявлено клопотання про продовження строку розгляду справи.
Протокольною ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року колегією суддів продовжено строк розгляду вказаної справи.
Важливим аспектом справедливого судового розгляду є розумність тривалості провадження, що повинна оцінюватися у світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявників та відповідних органів влади, а також важливість предмета спору для заявників (див. рішення у справі "Фрідлендер проти Франції" (Frydlender v. France) [ВП], №30979/96, п. 43, ECHR 2000-VII).
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод   в першу чергу гарантує "процесуальну" справедливість розгляду справи, а вже потім дотримання розумного строку, що на практиці розуміється як змагальні провадження, у процесі яких у суді на рівних засадах заслуховуються аргументи сторін (Star Cate Epilekta Gevmata and Others v. Greece (Star Cate Epilekta Gevmata та інші проти Греції-)). Справедливість проваджень завжди оцінюється їх розглядом узагалом для того, щоб окрема помилка не порушувала справедливість усього провадження (Mirolubovs and Others v. Latvia ("Миролюбов та інші проти Латвії"), § 103).
З огляду на практику ЄСПЛ, суд не вправі допустити юридичну помилку виключно з метою дотримання розумного строку розгляду справи, так як, в такому разі не буде досягнуто завдання адміністративного судочинства, а рішення суду не буде відповідати критеріям законності.
24 лютого 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від Головного управління Національної поліції у м. Києві надійшли пояснення у справі.
Також, 24 лютого 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшли пояснення у справі.
25 лютого 2020 року до суду апеляційної інстанції від Національної поліції України надійшли пояснення у справі.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 грудня 2017 року у справі №826/1765/17 скасовано наказ Головного управління Національної поліції України в м. Києві від 27 січня 2017 року № 52 о\с в частині звільнення зі служби в поліції, згідно з п. 6 ч. 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) полковника поліції ОСОБА_1 з посади начальника управління карного розшуку Головного управління Національної поліції  в м. Києві.
Вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 поновлено на службі в Національній поліції України на посаді начальника управління карного розшуку Головного управління Національної поліції України в м. Києві з 27 січня 2017 року.
14 листопада 2017 р., на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 грудня 2017 року Головним управлінням Національної поліції України в м. Києві було видано наказ № 1149 о/с, яким ОСОБА_1 поновлено на службі в Національній поліції України на посаді начальника управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в м. Києві з 27 січня 2017 року.
15 листопада 2018 року Національною поліцією України видано наказ по особовому складу №1101 о/с, яким ОСОБА_1 призначено начальником Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області в порядку переведення, звільнивши з посади начальника управління карного розшуку Національної поліції у м. Києві, відповідно до п.2 ч.1 ст. 65 ЗУ «Про Національну поліцію». 
Підставою для видання даного наказу зазначена доповідна записка Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України від 14 листопада 2018 р. 
Наказом Головного управління Національної    поліції в Донецькій області №485 о/с від 15 листопада 2018 року на ОСОБА_1 було покладено тимчасове виконання обов`язків строком до чотирьох місяців з 16 листопада 2018 року за невакантною посадою начальника сектору кримінальної поліції Авдіївського відділення поліції Покровського відділу поліції. 
Позивач, вважаючи вказані накази №485 та №1101 такими, що прийняті з порушенням чинного законодавства, звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні відносини регулюються      Законом України від 02.07.2015 р. №580-VIІI «Про Національну поліцію»      (надалі - Закон №580-VІІІ)      та Порядком підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затвердженим   наказом Міністерства внутрішніх справ України 23.11.2016р. №1235.
Відповідно до частини першої   статті 1 Закону №580-VIІI,   Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Згідно ч.1      ст.17 Закону №580-VІІІ,      поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Порядок переміщення та переведення поліцейського визначено у частині першій   статті 65 Закону №580-VIII.
Переміщення поліцейських здійснюється: 1) на вищу посаду - у порядку просування по службі; 2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до      статті 87      цього Закону; 3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до      статті 87      цього Закону; 4) у зв`язку із зарахуванням на навчання до вищого навчального закладу із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, на денну форму навчання, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.
Посада вважається вищою, якщо за цією посадою штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції.
Випускники вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, призначаються на відповідні вакантні посади безпосередньо після закінчення навчання в цих навчальних закладах.
Поліцейський, переміщений з вищої посади на посаду, нижчу ніж та, яку він займав, у подальшому просувається по службі з дотриманням вимог, визначених цим   Законом, а звільнений з посади в дисциплінарному порядку, - після зняття дисциплінарного стягнення.
Не допускається переміщення поліцейських жіночої статі за ініціативою керівника відповідного органу (установи, закладу) поліції на посади, нижчі ніж та, яку вони займали, з мотивів, пов`язаних із вагітністю, наявністю дітей віком до трьох років (до шести років - за медичними показниками), або у зв`язку з тим, що вони є одинокими матерями та мають дітей віком до чотирнадцяти років чи дітей з інвалідністю.
Якщо   законом   визначено додаткові вимоги до кандидатів на призначення на окремі посади в органах (закладах, установах) поліції, призначення на такі посади здійснюється за умови відповідності особи, яка призначається на таку посаду, додатковим вимогам.
Переведення поліцейських здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.
Переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.
Переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.
Відповідно до п.8 ч. 10.   ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію»,   поліцейський може бути переміщений по службі залежно від результатів виконання покладених на нього обов`язків та своїх професійних, особистих якостей.
Пунктом 4   Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію»   визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Згідно з п.40 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 р. №114   (далі Положення), призначення на посади рядового і начальницького складу провадиться відповідними начальниками згідно з номенклатурою посад, що визначається Міністром внутрішніх справ відповідно до його компетенції. При цьому враховується, в тому числі, що при призначенні на посади і переміщенні по службі осіб рядового і начальницького складу має забезпечуватися використання їх за основною чи спорідненою спеціальністю або згідно з набутим досвідом, а при необхідності використання на посадах за новою для них спеціальністю призначенню має передувати відповідна перепідготовка.
В силу підпункту "б" пункту 42 Положення № 114, переміщення по службі осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу провадиться: на рівнозначні посади - у разі службової необхідності, проведення планової заміни в місцевостях, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, а також для доцільнішого використання з урахуванням їх ділових і особистих якостей, стану здоров`я, віку та підготовки за новою спеціальністю.
Матеріали справи свідчать, що 15 листопада 2018 року Національною поліцією України було видано наказ по особовому складу №1101 о/с, яким ОСОБА_1 було призначено начальником Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області в порядку переведення, звільнивши з посади начальника управління Національної поліції у м. Києві, відповідно до п.2 ч.1 ст. 65 ЗУ «Про Національну поліцію».
Підставою для видання даного наказу зазначена доповідна записка Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України від 14 листопада 2018 р. 
Відповідно до зазначеної доповідної записки, до Національної поліції України надійшов лист Головного управління Національної поліції в Донецькій області з клопотанням про визначення кандидатури з числа досвідчених працівників з метою подальшого призначення цієї особи на посаду начальника Бахмутського відділу поліції, у зв`язку зі складною оперативною обстановкою в зазначеному районі, а також, некомплектом кадрів. Департаментом кадрового забезпечення Національної поліції України було запропоновано в порядку переведення призначити на посаду Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області ОСОБА_1 , враховуючи його значний досвід, як оперативної, так і управлінської роботи.
Також, з матеріалів справи вбачається, що наказом Головного управління Національної    поліції в Донецькій області №485 о/с від 15 листопада 2018 року на ОСОБА_1 покладено тимчасове виконання обов`язків строком до чотирьох місяців з 16 листопада 2018 року за невакантною посадою начальника сектору кримінальної поліції Авдіївського відділення поліції Покровського відділу поліції. 
Відповідно до Наказу №487 о/с від 16.11.2018 року, виданого Головним управлінням Національної    поліції в Донецькій області, з 15 листопада 2018 року позивачу, як начальнику Бахмутського відділу поліції, був встановлений посадовий оклад у розмірі 3600,00 грн.
Спірні правовідносини у даній справі виникли з приводу застосування відносно позивача підпункту 2 пункту 1 частини першої   статті 65 Закону України "Про Національну поліцію".
Так, застосування 2 пункту 1 частини першої      статті 65 Закону України «Про Національну поліцію»   можливо виключно в разі переміщення особи на рівнозначну посаду.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про рівнозначність посад та грошового забезпечення, а тому вважав  правомірними оскаржувані накази.
Разом з тим, при вирішенні даної справи колегія суддів вважає за необхідне застосувати висновки та правові позиції  Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду у подібних правовідносинах.
Відповідно до частини 5   статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В силу ч. 4 статті 328 КАС України, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Згідно з частиною шостою   статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»,   висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Таким чином, колегія суддів враховує висновки Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладені в постанові від 28 листопада 2018 року у справі №820/6677/16 у подібних правовідносинах щодо переміщення поліцейського на рівнозначну посаду.
Так, Верховний Суд у вказаному рішенні щодо нормативного визначення поняття «рівнозначна посада» зазначив, що: «   Аналіз  частини першої   статті 65 Закону України "Про Національну поліцію" дає підстави для висновку, що її застосування можливе виключно в разі переміщення особи на рівнозначну посаду.
В свою чергу визначення рівнозначної посади міститься в   Законі України "Про державну службу"   та відповідно до   статті 2 цього Закону   означає посаду державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу».
В силу ч.1   ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію»,   служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Згідно з п.6 ч.1   ст.2 Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу»   (далі Закон №889-VIII), рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу.
Приписами ч. 1 та 2 ст. 51 вказаного Закону визначено, що посади державної служби з метою встановлення розмірів посадових окладів поділяються на такі групи оплати праці: до групи 1 належать посади керівників державних органів і прирівняні до них посади; до групи 2 належать посади перших заступників керівників державних органів і прирівняні до них посади; до групи 3 належать посади заступників керівників державних органів і прирівняні до них посади; до групи 4 належать посади керівників самостійних структурних підрозділів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 5 належать посади заступників керівників самостійних структурних підрозділів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 6 належать посади керівників підрозділів у складі самостійних структурних підрозділів державних органів, їх заступників і прирівняні до них посади; до групи 7 належать посади головних спеціалістів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 8 належать посади провідних спеціалістів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 9 належать посади спеціалістів державних органів і прирівняні до них посади.
Прирівняння посад державної служби проводиться Кабінетом Міністрів України під час затвердження схеми посадових окладів на посадах державної служби за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері трудових відносин, погодженим із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
З метою встановлення розмірів посадових окладів державні органи поділяються за юрисдикцією, яка поширюється: 1) на всю територію України; 2) на територію однієї або кількох областей, міста Києва або Севастополя; 3) на територію одного або кількох районів, міст обласного значення, в залежності від чого встановлюється відповідний розмір посадових окладів працівників.
У процесі перевірки рівнозначності посад начальника управління карного розшуку Національної поліції у м. Києві та начальника Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, колегією суддів було здійснено сукупний порівняльний аналіз таких показників, як розмір посадових окладів, ступінь підпорядкованості, граничні спеціальні звання, тощо.
З матеріалів справи вбачається, що посадовий оклад позивача:
-      у період перебування на посаді начальника управління Національної поліції у м. Києві складав 3800,00 грн. (довідка від 28 травня 2019 року № 1453, Т.1, а.с. 206 );
- у період перебування його на посаді начальника Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області складає 3600,00 грн. (довідка від 08 травня 2019 р. № 318, Т.1 а.с. 204).
Відповідно до частини 1, 2   ст. 94 Закону №580-VIII, поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Пунктом першим   постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції»   установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Як зазначалося, згідно  Закону України «Про державну службу», одним із критеріїв для визначення посад як рівнозначних  є належність таких посад до однієї групи оплати праці, який враховує, також, юрисдикцію державного органу.
Структура Головного управління Національної поліції у м. Києві та Головного управління Національної поліції в Донецькій області є різною.
Так, Головне управління Національної поліції у м. Києві (на час видання спірного наказу) складається з Апарату у складі якого діють відділи, управління та департаменти, всього 32 одиниці.
Крім Апарату, структуру Головного управління Національної поліції у м. Києві складають територіальні (відокремлені) підрозділи та окремі підрозділи.
У свою чергу, структуру Головного управління Національної поліції в Донецькій області складають шість відділів та сімнадцять відділень. До складу Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області входять лише два відділення: Костянтинівське відділення та Торецьке відділення (згідно наказу Національної поліції України № 1 від 06 листопада 2015 року «Про затвердження структури Національної поліції України»).
Відповідно, юрисдикція поліцейських Апарату Головного управління Національної поліції у м. Києві поширюється на  територію, що співпадає з юрисдикцією Головного управління Національної поліції у м. Києві, в той час як юрисдикція Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області поширюється на частину юрисдикції   Головного управління Національної поліції в Донецькій області.
Разом з цим, посада начальника управління карного розшуку Національної поліції у м. Києві, яку обіймав ОСОБА_1 , входила до апарату Головного управління Національної поліції у м. Києві, в той час як посада начальника Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, на яку позивача переведено передбачена у структурі Головного управління Національної поліції в Донецькій області.
Для поліцейських Апарату Головного управління Національної поліції у м. Києві затверджена окрема схема посадових окладів визначена у додатку 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988, а для поліцейських  управлінь, відділів (відділень) поліції у додатку 7.
Так, згідно додатку 4 «Схема посадових окладів поліцейського апарату головних управлінь Національної поліції» до постанови №988 за посадою начальник управління розмір посадового окладу складає 3800 гривень.
Відповідно до додатку 7 «Схема посадових окладів поліцейських управлінь, відділів (відділень) поліції» до постанови №988 за посадою начальник відділу розмір посадового окладу складає 3600 гривень.
Отже, вказані посади належать до різних груп оплати праці, для яких встановлені окремі схеми посадових окладів.
З вищенаведеного вбачається, що посадовий оклад позивача на новій посаді, нижчий, ніж на попередній.
З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку про те, що  посада (начальник управління Національної поліції у м. Києві), яку обіймав позивач, і посада, на яку його переведено за спірним наказом (начальник Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області), не є рівнозначними.
Висновок суду першої інстанції про те, що  різниця в посадовому окладі може бути компенсована за рахунок додаткових видів грошового забезпечення ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 820/6677/16.
Разом з тим, правовідносини у даній справі, №640/20160/18 за позовом ОСОБА_1 , не є подібними до тих, що мали місце у справі № 820/6677/16.
У межах справи № 820/6677/16 Верховний Суд досліджував питання про правомірність призначення позивача з посади начальника УВБ в Харківській області на таку ж посаду в іншій області - начальника УВБ в Кіровоградській області .
Кожна з цих посад належить до однієї групи оплати праці, а різниця в посадовому окладі була зумовлена територіальною ознакою.
За змістом п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну службу», визначальним для  вирішення питання про рівнозначність посад є їх належність до однієї  групи оплати праці, а не загальним розміром грошового забезпечення, який може змінюватися за рахунок додаткових виплат, пов`язаних з тимчасовими особливостями несення служби.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про рівнозначність посад та те, що визначальним, у даному випадку, є загальний розмір грошового забезпечення, яке є вищим для позивача після його переведення на іншу посаду за рахунок встановлення вищого розміру премій та виплат за операцію об`єднаних сил, які не входили до складу грошового забезпечення на попередній посаді є помилковим.
Також, матеріали справи містять копію Положення про управління карного розшуку Національної поліції у м. Києві, затвердженого Наказом ГУ НП у м. Києві від 18.04.2016 р. № 317 та положення Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, затвердженого Наказом ГУ НП    в Донецькій області № 2000 від 06.12.2016 р.
Згідно вказаних Положень, коло завдань і функцій  управління карного розшуку Головного управління Національної поліції у м. Києві є значно ширшим.
Так, Управління карного розшуку Головного управління Національної поліції у м. Києві є самостійним структурним підрозділом у складі кримінальної поліції, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері боротьби зі злочинністю (П. 1.1. Положення).
Управління у порядку, установленому нормативно-правовими актами Національної поліції, координує та забезпечує ефективну діяльність підрозділів кримінальної поліції ГУ НП у м. Києві (пункт 1.5 Положення).
Основним завданням Управління є у межах повноважень формування та реалізація державної політики у сфері боротьби зі злочинністю (пункт 2.1. Положення); виявлення і розкриття кримінальних правопорушень, розшук осіб, які їх вчинили (пункт 2.2. Положення).
Функціями Управління є, зокрема: організація і координація діяльності підрозділів кримінальної поліції ГУ НП у м. Києві спрямована на захист прав і свобод громадян, інтересів суспільства і держави від злочинних посягань. Аналіз, у межах компетенції, ефективності заходів, ужитих підрозділами кримінальної поліції ГУНП у м. Києві щодо попередження, виявлення і розкриття кримінальних правопорушень, протидії організованій груповій злочинності, розшуку обвинувачених, підсудних, осіб, які ухиляються від відбування кримінального покарання, безвісно зниклих громадян та встановлення осіб невпізнаних трупів (пункт 3.1. Положення).
Визначення правових, організаційних та практичних заходів з метою підвищення ефективності оперативно - службової діяльності підрозділів кримінальної поліції ГУ НП v м. Києві на підставі узагальнення практики застосування законодавства України, насамперед, що регламентує оперативно-розшукову діяльність, нормативно правових актів МВС України та НПУ, комплексного аналізу і прогнозування стану криміногенної ситуації в місті Києві (пункт 3.2. Положення).
Розроблення та вжиття заходів, спрямованих на вдосконалення форм і методів оперативно-розшукової діяльності підрозділів кримінальної поліції ГУ НП у м. Києві, надання їм практичної допомоги в організації роботи з протидії злочинності у вирішенні інших службових завдань (пункт 3.4. Положення).
Забезпечення контролю за діяльністю підрозділів кримінальної поліції ГУ НП у м. Києві щодо виконання законів, інших нормативно-правових актів України, відомчих наказів з питань протидії злочинності. Участь у комплексних інспектуваннях, контрольних та інших; перевірках службової та оперативно-розшукової діяльності підрозділів кримінальної поліції ГУ НП у м. Києві, ужиття заходів щодо усунення виявлених недоліків (пункт 3.13 Положення). 
Координація діяльності підрозділів кримінальної поліції ГУНП у місті Києві з розкриттям умисних вбивств, у тому числі, вчинених на замовлення, серійного характеру, на сексуальному ґрунті, хуліганських проявів, зґвалтувань, інших тяжких і особливо тяжких злочинів проти особи, у тому числі минулих років (пункт 3.16 Положення).
Розроблення заходів з удосконалення розшукової роботи, підготовкауправлінських рішень з проблем, які потребують комплексного підходу для їх вирішення, взаємодія з підрозділами апарату ГУНП у м. Києві, правоохоронними органами іноземних держав, з питань міждержавного та міжнародного розшуку (Пункт 3.18 Положення).
Отже, з наведеного слідує, що основними функціями Управління є організація, координація та контроль за підрозділами кримінальної поліції ГУ НП у м. Києві з питань виявлення та розкриття злочинів та розшуку осіб.
При цьому, як зазначалося, до структури Головного управління Національної поліції у м. Києві, крім Апарату, належать 12 територіальних/відокремлених підрозділів та окремі підрозділи.
Згідно Положення про Бахмутський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, затвердженого Наказом ГУ НП    в Донецькій області № 2000 від 06.12.2016 р., основним завданнямйого є забезпечення, у межах повноважень, охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства й держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, у тому числі безпеки дорожнього руху (пункт 1 Розділу II) та координація діяльності підпорядкованих відділень поліції за напрямами організаційно-аналітичного, методичного та матеріально - технічного забезпечення (пункт 3 Розділу II).
До структури Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області входять два відділення: Костянтинівське відділення та Торецьке відділення.
Отже, структура Головного управління Національної поліції у м. Києві та Головного управління Національної поліції в Донецькій області є різною.
Щодо посилання суду першої інстанції на співпадіння окремих повноважень начальника управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в м. Києві та начальника Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, колегія суддів зазначає, що воно обумовлене спільним завданням органів Національної поліції в цілому.
Згідно ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах:1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що завдання та функції вищевказаних Управління карного розшуку Головного управління Національної поліції у м. Києві та Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області не є співставними, а тому, посада начальника Бахмутського відділу поліції ГУ НП в Донецькій області та посада начальника управління карного розшуку ГУ НП у м. Києві за обсягом та характером посадових обов`язків не є рівнозначними.
Таким чином, твердження відповідачів про переміщення позивача на рівнозначну посаду з відмінністю лише в територіальній юрисдикції для більш ефективної роботи, виходячи з інтересів служби, є помилковим, оскільки суперечить   Закону №580-VІІІ. 
З матеріалів справи вбачається, що на час видання оскаржуваного наказу від 15.11.2018 року №1101 о/с,  позивач має спеціальне звання «полковник поліції».
Разом з тим, незмінність спеціального звання не є самостійною та достатньою підставою вважати посади начальника управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в м. Києві та начальника Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області рівнозначними.
Також, колегія суддів зазначає, що, відповідно до   статті 60 Закону №580-VIII,   проходження служби в поліції регулюється цим   Законом   та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною шостою   статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що у разі відсутності   закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує   закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого   закону   суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія   закону   та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.
Статтею   32 Кодексу законів про працю України визначено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у   статті 33 цього Кодексу   та в інших випадках, передбачених законодавством.
Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров`я.
Колегія суддів вважає, що переведення відрізняється від переміщення тим, що при переведенні працівнику доручається та ж сама або інша робота на іншому підприємстві, або робота на цьому ж підприємстві, але в іншій місцевості. Водночас, при переміщенні працівник залишається на тому ж підприємстві, в установі, організації, але іншому робочому місці, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості.
Аналогічні висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року по справі №420/5192/18.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив службу в Національній поліції України на посаді начальника управління карного розшуку Головного управління Національної поліції України в м. Києві.
В той же час, спірним наказом №1101 о/с від 15.11.2018р. позивача призначено на посаду начальника Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, що є відокремленим структурним підрозділом Головного управління Національної поліції в Донецькій області.
Тобто, наказом Національної поліції України №1101 о/с від 15.11.2018 року здійснено саме переведення полковника поліції ОСОБА_1 , так як йому      доручено іншу роботу, в іншій місцевості, у розумінні ст. 32 КЗпП.
Приписами   статті 33 КЗпПУ   зазначено, що тимчасове переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, допускається лише за його згодою. Власник або уповноважений ним орган має право перевести працівника строком до одного місяця на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди, якщо вона не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій, а також інших обставин, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, з оплатою праці за виконану роботу, але не нижчою, ніж середній заробіток за попередньою роботою. У випадках, зазначених у частині другій цієї статті, забороняється тимчасове переведення на іншу роботу вагітних жінок, жінок, які мають дитину з інвалідністю або дитину віком до шести років, а також осіб віком до вісімнадцяти років без їх згоди.
Згідно ч.3   ст.59 Закону №580-VІІІ,   рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
В силу ч.4   ст.59 Закону №580-VІІІ,   видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених   законом   та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України 23.11.2016р. №1235   затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, та Перелік документів з питань проходження служби.
Відповідно до п.п.1-3 Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затвердженого   наказом Міністерства внутрішніх справ України 23.11.2016р. №1235   видавати накази по особовому складу можуть керівники органів та підрозділів поліції, а також закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України, відповідно до повноважень, визначених   законом   та іншими нормативно-правовими актами, а також номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.
Підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.
Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим   наказом МВС України від 23.11.2016р. №1235, передбачено наступні документи з питань проходження служби: рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; подання про призначення на посаду; подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.07.2012р. №650 затверджено Інструкцію з оформлення документів у системі МВС України (надалі -   Інструкція №650), вимоги якої поширюються на організаційно-розпорядчі документи - накази, доручення, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, які створюються в результаті діяльності органів і підрозділів внутрішніх справ, навчальних закладів, науково-дослідних установ, підприємств, установ і організацій, що належать до сфери управління МВС.
Згідно   Інструкції №650: рапорт - письмове звернення працівника до вищої посадової особи з викладом питань службового чи особистого характеру і висловленням у зв`язку з цим відповідного прохання; подання - документ, що містить пропозиції про призначення, переміщення або заохочення особового складу, а також рекомендації щодо визначених дій і заходів з питань діяльності установ; доповідна записка - документ, адресований керівникові установи, яким останній інформується про невідомий йому факт, подію тощо, з обов`язковим внесенням пропозицій.
Матеріали справи не містять рапорту позивача про переведення чи доказів його згоди на таке переведення.
Таким чином, наказом Національної поліції України №1101 о/с від 15.11.2018 року здійснено переведення ОСОБА_1 , так як йому      доручено іншу роботу в тому самому органі, але в іншій місцевості, без його згоди.
Незаконність переведення на роботу в іншу місцевість без згоди поліцейського підтверджується, також, правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 17 жовтня 2019 року по справі №420/5192/18.
Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, ґрунтуватися на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення. В рішенні № 37801/97 від 1 липня 2003 р. по справі "Суомінен проти Фінляндії" Європейський суд з прав людини вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 р. у справі "Серявін та інші проти України Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. В рішенні від 27 вересня 2010 р. по справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" Європейський суд з прав людини зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Як зазначено в рішенні по справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638, сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.
Сутність принципу правової визначеності Європейський суд з прав людини визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" і "Тошкуце та інші проти Румунії") і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ("Онер`їлдіз проти Туреччини").
Враховуючи те, що із прийняттям спірного наказу позивача переведено не на рівнозначну посаду та без його згоди, в іншу місцевість, оскільки, підстави для такого переведення фактично відповідачем не наведені та судом апеляційної інстанції не встановлені, колегія суддів дійшла висновку, що наказ Національної поліції України від 15.11.2018 року №1101 о/с в частині призначення ОСОБА_1 начальником Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області в порядку переведення шляхом звільнення з посади начальника управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в м. Києві, з встановленням посадового окладу 3600 грн., є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Згідно з п.п.2 ч.2   ст. 245 КАС України,   у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Вимога позивача про скасування наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 15.11.2018 року №485 о/с «Про покладення тимчасового виконання обов`язків», яким на ОСОБА_1 покладено тимчасове виконання обов`язків строком до чотирьох місяців за невакантною посадою начальника сектору кримінальної поліції Авдіївського відділення поліції Покровського відділу поліції з 16.11.2018 року, також, підлягає задоволенню, як похідна.
При цьому, колегія суддів враховує доводи апелянта про те, що з 16 листопада 2018 року він перебуває на посаді тимчасово виконуючого обов`язки начальника сектору кримінальної поліції Авдіївського відділення поліції Покровського відділу поліції по даний час, всупереч вимог Закону, що строк тимчасового виконання обов`язків не повинен перевищувати чотирьох місяців.
З приводу позовних вимог щодо зобов`язання поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління карного розшуку Головного управління Національної поліції у м. Києві, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 1   ст. 235 КЗпП,   у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог   Закону України "Про запобігання корупції"   іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Як було вищезазначено, 14 листопада 2017 р., на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 грудня 2017 року у справі №826/1765/17, Головним управлінням Національної поліції України в м. Києві було видано наказ № 1149 о/с, яким ОСОБА_1 поновлено на службі в Національній поліції України на посаді начальника управління карного розшуку Головного управління Національної поліції України в м. Києві з 27 січня 2017 року.
Разом з цим, скасування судом апеляційної інстанції  оскаржуваного наказу Національної поліції України №1101 о/с від 15 листопада 2018 року про призначення ОСОБА_1 начальником Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області в порядку переведення, шляхом звільнення з посади начальника управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в м. Києві, автоматично тягне за собою поновлення його на посаді.
Тобто, позивач продовжує проходження служби на тій посаді, з якої його незаконно переведено, а тому, достатнім захистом прав позивача буде саме скасування двох оскаржуваних наказів відповідачів.
Отже,  вимога ОСОБА_1  про поновлення на посаді не підлягає задоволенню.
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , а тому, постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення адміністративного позову частково.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2019  року скасувати та прийняти нове рішення.
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ Національної поліції України від 15.11.2018 року №1101 о/с «По особовому складу».
Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 15.11.2018 року №485 о/с «Про покладення тимчасового виконання обов`язків».
В іншій частині позову - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

    Суддя-доповідач     Судді   	 Вівдиченко Т.Р.  Мельничук В.П.  Федотов І.В.	

                                                            Повний текст постанови виготовлено 03.03.2020 року