ПОСТАНОВА
Іменем України

21 лютого 2020 року 
Київ
справа №816/1381/17
адміністративне провадження №К/9901/19940/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду  (далі - Суд):
судді-доповідача Бевзенка В.М., 
суддів: Данилевич Н.А., Кашпур О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу № 816/1381/17
за позовом  ОСОБА_1 
до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області
третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області,
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
за касаційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області
на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 31.08.2017, постановлену у складі судді: Удовіченко С.О.,
та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.11.2017, постановлену у складі колегії суддів: Старосуда М.І., Макаренко Я.М., Мінаєвої О.М.

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області (далі - відповідач, ТУ ДСАУ у Полтавській області), третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області                    (далі - третя особа, ГУ ДКУ у Полтавській області), в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльності ТУ ДСАУ у Полтавській області в частині не нарахування та не виплаті ОСОБА_1 суддівської винагороди у розмірі, встановленому частиною першою статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VIII, тобто 10 мінімальних заробітних плат, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21 грудня 2016 року №1801-VIII, за період з 01 січня 2017 року по день винесення рішення судом;
- зобов`язання ТУ ДСА України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 01 січня 2017 року по день винесення рішення судом, за період фактичної роботи, допомогу на оздоровлення у розмірі, встановленому частинами 2, 3, 5 статті 133, статтею 134 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон                          № 2453-VІІІ), тобто виходячи із посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21 грудня 2016 року №1801-VIII (далі - Закон № 1801-VIII), в розмірі 3200 грн, з виплатою доплати за вислугу років - з 01 січня 2017 року в розмірі 15% від посадового окладу, щомісячну доплату у розмірі 10 % посадового окладу судді, за виконання обов`язків голови Новосанжарського районного суду Полтавської області з 03 липня 2017 року по 31 липня 2017 року, з урахуванням проведених виплат у вказаному періоді.
На обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно з 01.01.2017 вона, як суддя Новосанжарського районного суду Полтавської області, в тому числі у період з 03.07.2017 по 31.07.2017 як виконуючий обов`язки голови вказаного суду, мала одержувати суддівську винагороду, а також допомогу на оздоровлення виходячи із розрахунку мінімальної заробітної плати на рівні 3200 грн, у відповідності до статей 133, 134 Закону № 2453-VІІІ, а не із розміру 1600 грн, як це здійснює відповідач.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та суду апеляційної інстанції
Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 31.08.2017, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.11.2017, адміністративний позов задоволено:
- визнано протиправною бездіяльність ТУ ДСАУ у Полтавській області в частині не нарахування та не виплаті ОСОБА_1 суддівської винагороди у розмірі, встановленому частиною 1 статті 133 Закону № 2453-VIII, тобто 10 мінімальних заробітних плат, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом № 1801-VIII, за період з 01 січня 2017 року по 31 серпня 2017 року;
- зобов`язано ТУ ДСАУ у Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 01 січня 2017 року по 31 серпня 2017 року, за період фактичної роботи та відпустки у розмірі, встановленому частинами 2, 3, 5 статті 133, статтею 134 Закону № 2453-VІ, тобто виходячи із посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2017 року Законом № 1801-VIII, в розмірі 3200 грн, з виплатою доплати за вислугу років в розмірі 15% від посадового окладу з 01 січня 2017 року по 31 серпня 2017 року, щомісячної доплати у розмірі 10 % посадового окладу судді за виконання обов`язків голови Новосанжарського районного суду Полтавської області з 03 липня 2017 року по 31 липня 2017 року, а також допомоги на оздоровлення, з урахуванням проведених виплат у період з 01 січня 2017 року по 31 серпня 2017 року.      
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що суддівська винагорода суддів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання, повинна обраховуватися виходячи із посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат відповідно до частини 3 статті 133 Закону № 2453-VІ та у розмірі, встановленим статтею 8 Закону № 1801-VIII - 3200 гривень.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погоджуючись з рішенням судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 31.08.2017 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.11.2017 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що рішення судів попередніх інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.11.2017 відкрито касаційне провадження за скаргою ТУ ДСАУ у Полтавській області на вказані судові рішення.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII (далі - КАС України) касаційну скаргу відповідача 12.02.2018, передано на розгляд до Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду.
Касаційна скарга відповідача обґрунтована, зокрема, тим, що суддівська винагорода               позивача  за спірний період нараховувалася виходячи із посадового окладу відповідно до п. 23 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VІІІ, згідно якого до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену положеннями Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VІ - у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, а оклади інших суддів - пропорційно до посадового окладу судді місцевого суду з відповідним коефіцієнтом. Проте, пунктом 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016            № 1774-VІІІ встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.
Третьою особою подано клопотання, в якому просить розглянути справу за її відсутності та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства.
Відзиву на касаційну скаргу не надходило, що не перешкоджає її розгляду по суті.
ІI. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судами попередніх інстанцій встановлено, що Указом Президента України від 07.11.2013 №620/2013 "Про призначення суддів" ОСОБА_1 призначено на посаду судді Новосанжарського районного суду Полтавської області строком на п`ять років.
Наказом Новосанжарського районного суду Полтавської області від 25.11.2013 №7ос ОСОБА_1 зарахована на посаду судді Новосанжарського районного суду Полтавської області з 25.11.2013 з окладом згідно штатного розпису.
17.11.2016 головою Новосанжарського районного суду Полтавської області видано наказ №24ос, яким ОСОБА_1 , судді Новосанжарського районного суду Полтавської області, встановлено з 25.11.2013 щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15 відсотків від посадового окладу, стаж роботи якої станом на 25.11.2016 становить 03 роки 00 місяці 00 днів.
ОСОБА_1 не проходила кваліфікаційного оцінювання у відповідності до вимог Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VІІІ.
Згідно штатного розпису Новосанжарського районного суду Полтавської області на 2017 рік, затвердженого начальником ТУ ДСАУ у Полтавській області 24.01.2017, посадові оклади суддів затверджені на рівні 16000 грн
ІІІ. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ 
(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 130 Конституції України передбачено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Згідно з частиною першої статті 135 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIIІ суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
За пунктом 22 розділу XII "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIIІ право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Відповідно до пункту 23 розділу XII "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIIІ до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VІ. 
Згідно з частиною третьою статті 133 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VІ посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат. 
За змістом пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесених змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VIII мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд звертає увагу, що 8 лютого 2020 року набрали чинності зміни до Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX, за правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач призначений на посаду судді до набрання чинності Законом України "Про судоустрій та статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIIІ та не проходив кваліфікаційного оцінювання на підтвердження відповідності займаній посаді (здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді).
Верховний Суд раніше вже висловлював правову позицію у справі, фактичні обставини якої є подібними до обставин цієї справи. Зокрема у справі № 820/1853/17 колегія суддів зазначила, що норма частини третьої статті 133 України "Про судоустрій та статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VІ є бланкетною, оскільки визначає лише кількість мінімальних заробітних плат для встановлення розміру посадового окладу судді, але не встановлює розміру мінімальної заробітної плати, який необхідний для цього. З огляду на це, необхідно звернутися до інших законів, які встановлюють розмір мінімальної заробітної плати. Такі норми доповнять частину третю статті 133 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VІ і утворюватимуть єдину спеціальну норму, якою буде визначено розмір посадового окладу судді.
Нормативним доповненням до зазначеної статті є відповідні законодавчі положення, як-от пункт 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесених змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VIII, яким установлено, що мінімальна заробітна плата (3 200 грн) після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. 
Таким чином законодавець заборонив застосовувати новий розмір мінімальної заробітної плати (3 200 грн) як розрахункової величини для визначення посадових окладів, зокрема суддів, і водночас передбачив, що "До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1 600 гривень".
На підставі наведеного колегія суддів висловила правовий висновок, за яким: законодавець встановив: по-перше, два види (розміри) мінімальної заробітної плати; по-друге, заборонив застосовувати для визначення розмірів посадових окладів розмір мінімальної заробітної плати 3 200 грн; по-третє, чітко передбачив, що для визначення посадових окладів суддів застосовується розмір мінімальної заробітної плати 1 600 гривень. 
Таким врегулюванням законодавець не порушив гарантій суддів щодо розміру суддівської винагороди, оскільки для визначення окладу судді підлягає застосуванню розмір мінімальної заробітної плати, який не є меншим від того, що застосовувався раніше до такого врегулювання.
За таких обставин і правового врегулювання Верховний Суд не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій та дійшов висновку, що в цій справі у задоволенні позову слід відмовити за відсутністю підстав.
Статтею 351 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, враховуючи те, що суди першої та апеляційної інстанцій повно встановили фактичні обставини справи, але неправильно застосували норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень, Верховний Суд на підставі статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України вважає, що судові рішення попередніх інстанцій у цій справі необхідно скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області - задовольнити.
Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 31.08.2017 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.11.2017 у цій справі - скасувати.
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач:                                                                      В.М. Бевзенко 
Судді:                                                                                          Н.А. Данилевич
                                                                                          О.В. Кашпур