ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2020 р.	Справа № 520/9083/19	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Перцової Т.С. ,
за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.,
позивача: ОСОБА_1 ,
представника відповідача: Гундар А.М., 
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року, (головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О., повний текст складено 23.12.2019 року) по справі № 520/9083/19
          за позовом         ОСОБА_1  
          до        Головного управління ДПС у Харківській області               
          про визнання протиправною бездіяльності та стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1  (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Харківській області щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації за частину невикористаної чергової відпустки за 2008 р.;
- стягнути з Головного управління ДПС в Харківській області на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану частину чергової відпустки за 2008 р. в сумі 23220,00 грн. та середній заробіток за весь період затримки розрахунку виплати компенсації за невикористану частину чергової відпустки за 2008 рік за весь період затримки по день ухвалення рішення суду.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 р. відмовлено у задоволенні позову.
Позивач, не погодившись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, не відповідність висновків суду обставинам справи, не врахування доказів, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позов. 
В обґрунтування вимог зазначив , що  судом першої інстанції не враховані докази на підтвердження невикористаної відпустки за 2008 р., а саме розрахункові листи, відпускне посвідчення, листки непрацездатності, виписки з лікарні, які свідчать про порушення законодавства про оплату праці. 
Головне управління ДПС у Харківській області ( далі - відповідач) надало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило  апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. 
В відзиві відповідач зазначає, що з урахуванням дати звільнення позивача ( 04.03.2008р.) тривалість його чергової відпустки за 2008р. складала 8 діб. При звільненні позивача з ним проведено повний розрахунок згідно наказу від 09.10.2008р., яким не було передбачено виплати грошової компенсації за невикористану відпустку за 2008р., оскільки остання використана повністю. Зазначений наказ не оскаржений та є чинним.
В судовому засіданні  позивач підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.
Представник відповідача заперечував проти вимог апеляційної скарги, вважав рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_2 з 20.12.1996 р. по 03.03.2008 р.   проходив службу на посадах начальницького складу підрозділів податкової міліції ДПА у Харківській області, в тому числі з 15.02.2007 р. до 03.03.2008 р. обіймав посаду заступника начальника управління податкової міліції ДПА у Харківській області, що підтверджується послужним списком (а.с. 80).
04.03.2008 р. ОСОБА_1 звільнено у відставку  на підставі п."ж"  п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС Української РСР ()за власним бажанням, про що видано наказ  Державної податкової адміністрації у Харківській області №550-о від 09.10.2008 р. 
В наказі від 09.10.2008р. зазначено, що відпустка за 2008р. використана повністю. Також  скасовано пункт наказу ДПА у Харківській області від 23.04.2008 р. №121-в в частині надання ОСОБА_1 невикористаної частини чергової відпустки за 2008 р.; пункт наказу ДПА у Харківській області від 23.07.2008 р. №222-в в частині продовження терміну чергової відпустки за 2008 р. у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 на лікарняному.(а.с.12)
На дату звільнення позивача число повних місяців служби складало 2 місяці, а тому тривалість основної відпустки за 2008р., право на яке у нього виникло , складала 8 діб.
Позивач вважаючи, що йому під час звільнення не виплачено компенсацію за невикористану частину чергової відпустки за 2008 р. за 4 календарних дня, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності у відповідача підстав для нарахування та виплати  позивачу грошової компенсації за частину невикористаної чергової відпустки за 2008 р, в зв`язку з  її використанням повністю. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до п. 353.1 ст. 353 Податкового кодексу України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про міліцію» (чинному на момент виникнення спірних правовідносин) порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.
Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991 (далі - Положення 114) визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки.
Порядок надання відпусток особам рядового та начальницького складу податкової міліції врегульовано розділом VI Положення № 114.
Згідно п. 51 Положення № 114 тривалість відпустки осіб рядового і начальницького складу  визначається   залежно   від   вислуги   років   (у  календарному обчисленні),  обчисленої в порядку,  передбаченому для призначення пенсій працівникам органів внутрішніх справ УРСР, і передбачається тим, які мають вислугу: менше 10 років - 30 діб щорічно; від 10 до 15 років  - 35 діб щорічно; від 15 до 20 років  - 40 діб щорічно; від 20 років і більше - 45 діб щорічно. 
Відповідно до п. 52 Положення № 114 чергова  відпустка  має бути надана протягом календарного року кожній особі рядового або начальницького складу. В  особливих 
випадках  з  дозволу прямого начальника (від начальника управління внутрішніх справ Кримської АРСР,  області, м. Києва, йому рівних і вище)  невикористана  чергова  відпустка  за минулий рік може бути надана в I кварталі наступного року. 
Особам рядового і начальницького складу,  які  захворіли  під час чергової відпустки, вона після одужання продовжується на число невикористаних   днів.  Продовження    відпустки    здійснюється начальником,  який  надав її,  на підставі відповідного документа, засвідченого лікарем і начальником (головним лікарем) лікувального закладу. 
Відповідно до абз. 4 п. 49 Положення № 114 при наданні чергової та додаткової відпусток їх тривалість визначається діленням повного розміру кожної із відпусток на дванадцять і множенням на число повних місяців служби.
Згідно з п.56 Положення № 144 особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров`я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до п. 51 цього Положення. Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.
Колегія суддів зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Норми Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) не поширюються на рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ щодо умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.
Разом з тим, відповідальність за затримку розрахунку при звільненні рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ зі служби (зокрема, затримка виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. В той же час такі питання врегульовані КЗпП України.
Згідно ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено апеляційним судом, з урахуванням дати звільнення позивача (04.03.2008 р.) тривалість  чергової відпустки ОСОБА_1 за 2008 р. складала 8 діб, що не заперечується сторонами.  
Доводи позивача, що ним за 2008р. використано лише 4 дні основної відпустку, а тому за невикористані 4 дні має бути виплачена грошова компенсація колегія суддів вважає необґрунтованими з наступних підстав.
Як вірно зазначив суд першої інстанції єдиним належним та допустимим доказом використання відпустки позивачем за 2008р. є наказ від 09.10.2008р., який отримано позивачем в цей же день, та який ним не оскаржений, а отже є чинним.
Посилання позивача на розрахункові листи, відпускне посвідчення, листки непрацездатності, а також доводи про те, що під час перебування у відпустці він перебував на лікарняному, а тому термін лікування не зараховується до загального терміну чергової відпуски колегія суддів вважає, такими що не спростовують висновків суду.
Так, з розрахункових листів позивача, що містяться в матеріалах справи, зазначено що за період з січня по жовтень 2008р. останньому надавалися оплачувані відпустки  тривалістю: у січні -16 діб, у квітні-7 діб, у травні-28 діб, у червні- 8 діб, у липні 9 діб, у серпні 30 діб, у вересні 6 діб.  (а.с. 90-92).
З розрахункових листів також вбачається, що позивачу проводилось нарахування та виплата лікарняних, що свідчить про те, що у деякі періоди використання зазначених відпусток позивач хворів, у зв`язку з чим набув право на їх продовження на число невикористаних днів.
Згідно відпускного посвідчення від 14.01.2008р. вбачається, що позивачу дозволена чергова відпустка з 16.01.2008р. по 01.02.2008р. (а.с.13)
Колегія суддів зазначає, що зазначені докази не є належними та беззаперечними в підтвердження факту перебуваня у відпустці саме за період 2008р.
Належними доказами надання ОСОБА_1  відпустки у 2008 р., є відповідні накази про надання відпусток за 2008 р., проте останні знищено відповідачем відповідно до Переліку типових документів, що створюються під час діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 р. № 578/5 (далі - Перелік № 578/5), що підтверджується актом № 17 від 01.07.2014 р. (а.с. 107-109).
Доводи апелянта що строк зберігання зазначених наказів складає 75 років, а не 5, як зазначає відповідач, колегія суддів вважає помилковими, оскільки згідно «Примітки 2» до пп. «б» п. 16 Переліку № 578/5 термін зберігання  наказів, розпоряджень центральних та місцевих органів виконавчої влади, інших державних органів: про короткострокові відрядження в межах України та за кордон; стягнення; надання щорічних оплачуваних відпусток  складає 5 років. 
Крім того, колегія суддів зазначає, що висловлюючи свою незгоду з зазначеним в наказі твердженням про використання  в 2008р. відпустки повністю та часткового скасування наказів ДПА в Харківській обалсті від 23.04.2008р. № 121-в та № 222-в від 23.07.2008р.,  позивач фактично не погоджується з даними наказами, які не є предметом розгляду даної справи.
Проте зазначений наказ не оскаржено, не скасовано, а отже він є чинним, а тому у суду відсутні підстави не враховувати встановлені ним обставиними.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем доведено правомірність своїх дій, судом не встановлено бездіяльності Головного управління ДПС у Харківській області щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації за частину невикористаної чергової відпустки за 2008 р, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
У зв`язку з відсутністю підстав  для задоволення позову в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача, колегія суддів зазначає, що позовні вимоги щодо стягнення з Головного управління ДПС в Харківській області на користь ОСОБА_1 компенсації за невикористану частину чергової відпустки та середнього заробітку за весь період затримки розрахунку виплати компенсації по день ухвалення рішення суду також не підлягають задоволенню.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення позовних вимог без задоволення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанцій є законним та обґрунтованим, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року по справі № 520/9083/19  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	С.П. Жигилій    Т.С. Перцова   	
Повний текст постанови складено  02.03.2020 року