ПОСТАНОВА 
Іменем України

25 лютого 2020 року                                                         м. Кропивницький

справа № 397/500/19
провадження № 22-ц/4809/405/20 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,
за участю секретаря судового засідання Деменко О.І.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідачі – ОСОБА_2 , Публічне акціонерне товариство «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА»;
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_3 на рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 20 листопада 2019 року, у складі судді Мирошниченка Д.В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
       У березні 2019 року представник ОСОБА_1 адвокат Юрченко В.О. звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА» (далі ПАТ «НАСК «ОРАНТА»), в якому просив стягнути солідарно з відповідачів 92 690, 00 грн матеріальних збитків.
В обґрунтування позову зазначав, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 12.11.2017 на автодорозі Канів-Чигирин-Кременчук з під`їздом до с. Суботів, Чигиринського району Черкаської області, на відстані 3 км від знаку 5.45 «населений пункт» м. Чигирин у напряму с. Суботів, Чигиринського району, Черкаської області за участю ТЗ ВАЗ 211120 д.н.з. НОМЕР_1 та ТЗ ЗАЗ DEW00 Т 13110 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 (Відповідач 1), було завдано майнової шкоди ОСОБА_1 (пошкоджено автомобіль ВАЗ 211120, що належить останньому на праві власності).
Відповідно до вироку Чигиринського районного суду Черкаської області по справі № 708/1158/18 від 14.11.2018 ОСОБА_2 визнано винною за ч. 1 ст. 286 КК України (у вищезазначеній ДТП), яке вступило в законну силу 17.12.2018.
Представник позивача зазначає, що з метою відшкодування збитків ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «НАСК «ОРАНТА», яке на момент ДТП був Страховиком ОСОБА_2 однак отримав відмову у зв`язку з тим, що заяву про виплату страхового відшкодування не подано впродовж одного року з моменту ДТП (лист ПАТ «НАСК «ОРАНТА» від 26.01.19).
20.02.2019 направлена вимога ОСОБА_2 про відшкодування збитків, яка отримана 26.02.2019, але залишена без відповіді.
Відповідно до висновку експерта від 21.08.2018, № 4/594 вартість матеріального збитку станом на момент ДТП становить 92 690 грн. 00 коп.
Вважає відмову ПАТ «НАСК «ОРАНТА» у виплаті страхового відшкодування протиправною, оскільки з повідомленням про вчинення ДТП,  ОСОБА_1  звернувся вчасно, а із заявою про виплату страхового відшкодування не мав можливості звернутися вчасно, оскільки вирок суду був постановлений та набрав чинності через 1 рік, 1 місяць і 5 днів після вказаної ДТП і, відповідно, до 17.12.2018 не було встановлено винну особу. 
Короткий зміст рішення суду
Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 20 листопада 2019 року у задоволені позову відмовлено. 
Суд дійшов висновку, що у страховика ПАТ «НАСК «Оранта», у відповідності до вимог п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, оскільки позивачем подано заяву про страхове відшкодування по закінченню встановленого законом строку. 
Суд не взяв до уваги як належний та допустимий доказ висновок експерта, оскільки він не містить чітко вказаної суми завданих збитків, експерт ототожнив вартість відновлювального ремонту з ринковою вартістю транспортного засобу і висловив своє припущення щодо ринкової вартості автомобіля і його ремонту. Інших доказів на підтвердження вартості завданого збитку (шкоди) позивачем суду не надано, клопотань про виклик у судове засідання експерта, який проводив експертизу, призначення додаткової або повторної експертизи, сторона позивача не заявляла.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
В обґрунтування апеляційної скарги представник позивача зазначив, що внаслідок кримінального правопорушення позивачу завдана матеріальна шкода, яка має бути відшкодована відповідно до ст. 1166, 1188, 1194 ЦК України. 
Вказує, що вважав би справедливим, добросовісним та розумним (ст. 3 ЦК України) отримати від Страховика компенсацію матеріального збитку напряму без «посередництва» ОСОБА_2 , оскільки її цивільно-правова відповідальність застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта», і сума збитків не перевищує встановленого ліміту. Виплата ОСОБА_2 коштів позивачу матиме правовий наслідок звернення нею до ПАТ «НАСК «Оранта» з вимогою про відшкодування їй цих коштів та, відповідно, стягнення таких коштів.
Крім того, Страховик не виконав свої обов`язки передбачені ст. 34 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» та не розпочав розслідування страхового випадку, не направив свого представника на місце ДТП та місцезнаходження КТЗ. Таким чином, суд першої інстанції не застосував ст.3 ЦК України.
Зазначає, що у висновку експерта на 6, 7 сторінках зазначено та описано відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі по тексту - Методика) чому експерт прирівняв вартість матеріального збитку з ринковою вартістю КТЗ.
У даному випадку вартість відновлювального ремонту становить 98 417,90 грн., що є більшим за ринкову вартість КТЗ. Оскільки вартість відновлювального ремонту більша ніж ринкова вартість КТЗ, то вартість матеріального збитку прирівнюється до ринкової вартості. Такий розрахунок прямо передбачений Методикою.
Таким чином, вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про ототожнення вартості відновлювального ремонту з ринковою вартістю КТЗ, оскільки експерт прирівняв саме вартість матеріального збитку до ринкової вартості КТЗ, що узгоджується із приписами п.8.2. Методики.
Жодна зі сторін не заявила про сумніви у правильності проведення експертизи, не ставила питання про неправильність розміру матеріальних збитків, а сумніви суду першої інстанції пов`язані із не застосуванням норми матеріального права - п. 8.2. Методики.
       Просив скасувати рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 20 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. 
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «НАСК «Оранта» зазначає, що не визнає вимоги позивача викладені в апеляційній скарзі і мотивує його тим, що позивачем не було дотримано законодавчо визначеної процедури реалізації права потерпілого на страхове відшкодування. Позивач не звернувся до страхової компанії із заявою про страхове відшкодування в передбачений законом річний строк, не надав пошкодженого транспортного засобу для проведення дослідження та встановлення розміру спричинених матеріальних збитків. 
Саме несвоєчасне звернення позивача стало підставою для відмови у здійснені страхового відшкодування, що визначено підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої, зокрема, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого з моменту скоєння ДТП.
Вважає, що аргументи позивача щодо пропуску ним строку позовної давності, не можуть братися до уваги, оскільки і повідомлення про ДТП, і заява на страхове відшкодування подавалися ним в один день - 19.12.2018 (копії надавалися до суду першої інстанції), виходячи з того, що згідно ч.2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному проваджені.
Відповідач просив залишити рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 20.11.2019 без змін та закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .
Суд першої інстанції встановив такі обставини
Вироком Чигиринського районного суду Черкаської області від 14.11.2018 визнано винною ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і призначено їй покарання у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн., що становить двісті неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, без позбавлення права керування транспортними засобами. Вирок набрав законної сили 17.12.2018 (а.с. 4-6).
Згідно вказаного вироку, 12.11.2017 приблизно 16 год. 18 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ЗАЗ – DEWOO Т 13110, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та рухаючись по автодорозі сполученням Канів-Чигирин-Кременчук, з під`їздом до с. Суботів Чигиринського району Черкаської області, на відстані 3 км від дорожнього знаку 5.45 «населений пункт» м. Чигирин у напряму с. Суботів Чигиринського району Черкаської області, в порушення вимог п. 2.3 б, п. 10.1, п. 16.13 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, тобто рухаючись по головній дорозі та змінюючи напрямок руху ліворуч на другорядну дорогу, була неуважною, не стежила за дорожньою обстановкою, не надала перевагу в русі та допустила зіткнення з автомобілем ВАЗ 211120, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався у зустрічному напрямку по головній дорозі. Унаслідок вказаної пригоди пасажир автомобіля ЗАЗ – DEWOO Т 13110, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_4 та пасажир автомобіля ВАЗ 211120, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я та легкі тілесні ушкодження.
Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , власником транспортного засобу ЗАЗ-DAEWOO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_2 (а.с. 143).
Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , власником транспортного засобу ВАЗ-211120, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 (а.с. 26).
На момент ДТП (12.11.2017) цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2  була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» відповідно до поліса № АК/6465697 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 20.10.2017; страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 100 000 грн., франшиза – 510 грн.; строк дії з 23.10.2017 до 22.10.2018 (а.с. 142).
19.12.2018 ОСОБА_1 подано до ПАТ «НАСК «Оранта» повідомлення про ДТП, що мало місце 12.11.2017 у період часу 16:18 год. на автодорозі сполученням Канів-Чигирин-Кременчук з під`їздом до с. Суботів; страхувальником ПАТ «НАСК «Оранта» є ОСОБА_2 згідно договору страхування серія АК № 6465697, строком дії з 23.10.2017 по 22.10.2018, транспортний засіб ЗАЗ Т-13110, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та заяву про страхове відшкодування (а.с. 56-57).
Аналогічне повідомлення про ДТП ПАТ «НАСК «Оранта» подано 14.11.2017 ОСОБА_2 (а.с. 132-133).
У відповідь на заяву ОСОБА_1 , ПАТ «НАСК «Оранта» повідомило, що не має правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб ВАЗ 211120, реєстраційний номер НОМЕР_1 , оскільки, відповідно до ст. 37.1 та 37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. ДТП сталася 12.11.2017, а з письмовою заявою про страхове відшкодування до ПАТ «НАСК «Оранта» Гержин В.І. звернувся лише 19.12.2018 (а.с. 27).
20.02.2019 адвокат Юрченко В.О. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з письмовою вимогою про відшкодування збитків у розмірі 92690 грн., завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 12.11.2017 за її участі, яка вручена останній 26.02.2019. Однак, відповіді не отримав (а.с. 28-31).
Згідно висновку експерта від 21.08.2018 № 4/594, що складений на підставі постанови від 16.07.2018 про призначення судової автотоварознавчої експертизи, винесеної старшим слідчим в ОВС, майором поліції ОСОБА_6 , ринкова вартість автомобіля «ВАЗ-211120», номерний знак НОМЕР_1 , перед ДТП, тобто, станом на 12.11.2017, могла складати 92690 грн.; вартість матеріального збитку, з технічної точки зору, який причинений автомобілю «ВАЗ – НОМЕР_5 », номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження даного транспортного засобу під час ДТП 12.11.2017, могла складати 92690 грн. (а.с. 7-25).
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
В судовому засіданні апеляційного суду представника позивача адвокат Юрченко В.О. підтримав доводи скарги, відповідач ОСОБА_2 висловила заперечення щодо скарги.
В судове засіданні апеляційного суду представник ПАТ «НАСК «Оранта», яке було належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не з`явився, що згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).
Судом першої інстанції встановлено, що 12.11.2017 о16 год. 18 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ЗАЗ – DEWOO Т 13110, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в порушення вимог п. 2.3 б, п. 10.1, п. 16.13 Правил дорожнього руху України, не надала перевагу в русі та допустила зіткнення з автомобілем ВАЗ 211120, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався у зустрічному напрямку по головній дорозі.
Унаслідок ДТП пасажир автомобіля ЗАЗ – DEWOO Т 13110  ОСОБА_4  та пасажир автомобіля ВАЗ 211120  ОСОБА_5  отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості, а  автомобіль отримав ВАЗ 211120 механічні ушкодження, а його власнику ОСОБА_1 завдано матеріальної шкоди.
Вироком Чигиринського районного суду Черкаської області від 14.11.2018, який набрав законної сили, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована ПАТ «НАСК «Оранта».
З урахуванням вищенаведених подій позивач звернувся за стягненням матеріальної шкоди до страховика та винної в ДТП особи.
Таким чином, між особами виникли цивільні правовідносини у сфері відшкодування матеріальних збитків внаслідок настання страхового випадку.
Відмовляючи у задоволенні позову до ПАТ «НАСК «Оранта», суд першої інстанції виходив з того, щодо позивач втратив право вимоги до страховика з підстав передбачених ст. 37.1 та 37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з неподання ним заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, Підставою для відмови у задоволенні позову до особи, яка заподіяла матеріальну шкоду, стало недоведеність розміру завданої унаслідок ДТП шкоди.
Однак, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна.
Цивільним законодавством передбачено право особи, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на їх відшкодування. Збитками, зокрема, являються втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (ст. 22 ЦК України).
За змістом ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За правилами ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно з порядком відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, передбаченої Законом, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (ст. 22 Закону).
Згідно п.п. 37.1.4. п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. 
Таким чином, оскільки позивач звернувся із заявою про страхове відшкодування до страховика ПАТ «НАСК «Оранта» з пропуском однорічного строку визначеного Законом, то він втратив право отримати страхове відшкодування. 
 
В свою чергу ОСОБА_2 виконала обов`язки покладені на нею ОСОБА_7 і невідкладно (в межах трьох робочих днів з дня настання ДТП) письмово надала страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП.
 
При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про відшкодування матеріальної шкоди підлягають стягненню з винної особи, але відмовив у задоволенні заявленого до неї позову у зв`язку з недоведеністю завданого ДТП розміру шкоди.
 
Проте колегія суддів вважає, що надані позивачем висновки судової авто-товарознавчої експертизи №4/594 від 21.08.2018, проведеної в рамках кримінального провадження, є належними та допустимими доказами на підтвердження завданої внаслідок ДТП майнової шкоди в розмірі 92 690 грн (а.с. 7-26).
Разом з тим, відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У постанові від 4 липня 2018 року Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок щодо забезпечення дієвості інституту обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зазначивши таке. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 зазначеного Закону) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика в останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (пункт 72). Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (пункт 73). 
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, а тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України від 9 лютого 2012 року № 4391-VI «Про страхування» шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Таким чином, потерпілий в ДТП страхувальник  ОСОБА_1   не має права на отримання відшкодування матеріальної шкоди від винної у вчиненні ДТП  ОСОБА_2 , яка застрахувала свою відповідальність, оскільки розмір страхової виплати (страхового відшкодування) яку він мав отримати від страховика була достатньою для повного відшкодування завданої йому шкоди. 
В справі, що переглядається згідно полісу №АК-6465697 передбачена франшиза у розмірі 510 грн. 
Це означає, що страхове відшкодування не покривається саме цією сумою, а тому в цій частині відповідальність відшкодувати франшизу покладається на винну в ДТП особу.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
За таких обставин суд рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав передбачених ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволення позову ОСОБА_1 до ПАТ «НАСК ОРАНТА» та часткове задоволення позову до ОСОБА_2 . 
Керуючись ст. ст. 268, 374, 376, 381-383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 20 листопада 2019 року скасувати. Ухвалити нове рішення. 
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 510 грн на відшкодування матеріальної шкоди.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА» про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повне судове рішення складено 02 березня 2020 року.

       Головуючий суддя                                                        А.М. Головань

       Судді                                                                                О.Л. Карпенко

                                                                                       С.І. Мурашко