Постанова
Іменем України                                  
 
29 січня 2020 року
м. Київ                                                               
                                                                                                                                    
справа № 569/11194/16-ц
 
провадження № 61-6832св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого – Луспеника Д. Д. 
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),               Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – 4 територіальний вузол Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України,
третя особа – голова Рівненської міської ради Хомко Володимир Євгенович,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу          4 територіального вузла Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України на постанову Рівненського апеляційного суду                                   від 26 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Шимківа С. С.,                    Бондаренко Н. В., Хилевича С. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до начальника 4 територіального вузла Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України полковника ОСОБА_2 , третя особа – голова Рівненської міської ради Хомко В. Є., про захист прав на житло.
 
Позовна заява мотивована тим, що під час проходження служби                                               у 4 територіальному вузлі Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, у період з 30 грудня 1984 року до 04 липня 2009 року,                      у нього як у військовослужбовця, що проходив дійсну військову службу, виникло право на отримання житлової площі за рахунок держави, у зв`язку з чим його та членів родини було поставлено на квартирний облік за місцем проходження ним служби.
Під час проходження дійсної військової служби в м. Сарни Рівненської області, його та членів родини було забезпечено житловою площею без зняття з квартирного обліку на АДРЕСА_1 .
У подальшому, у зв`язку із скороченням військової частини, де він проходив військову службу, його було переведено до 4 територіального вузла Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, де він був зарахований на квартирний облік з тих самих підстав та у тому самому складі сім`ї. 
На вказаному квартирному обліку він перебував станом на день свого звільнення, а до складу його сім`ї було зараховано його онука, ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зазначав, що на день його звільнення вони всі були частково забезпечені житловою площею, потребували поліпшення житлових умов, перебували на квартирному обліку та відповідно проживали на наданій їм державою для цього житловій площі.
У зв`язку з наданням відповідачу 25 квартир для надання особам, які перебувають на обліку він звернувся до 4 територіального вузла Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України за інформацією щодо можливості отримання житла. 
15 серпня 2016 року відповідач письмово повідомив його, що він та члени його родини виключені із числа черговиків на отримання житла згідно з підпунктом 2 пункту 26 Правил обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 грудня 1984 року № 470 (далі – Правила № 470), та протоколом                          від 20 грудня 2011 року № 10, як осіб, що виїхали до нового місця проживання до іншого населеного пункту (м. Сарни). 
На вказане засідання житлової комісії його та членів його родини не викликали та проводили без їх участі і відповідно без з`ясування їх думки з цього приводу.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд визнати протокол засідання житлової комісії 4 територіального вузла Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 20 грудня 2011 року № 10 в частині зняття його та членів його родини з квартирного обліку протиправним, зобов`язати відповідача відновити його на квартирному обліку в загальній та позачергових чергах, стягнути судові витрати на його користь.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій
 
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 жовтня                2016 року у складі судді Галінської В. В. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване зокрема тим, що начальник                            4 територіального вузла Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України полковник ОСОБА_2 не є житловою комісією, якою було прийняте рішення, яке оскаржує позивач, а тому не є належним відповідачем у справі. 
 
Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 15 березня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено частково.
Визнано рішення, викладене в протоколі засідання житлової комісії 4 територіального вузла Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 20 грудня 2011 року № 10 в частині зняття           ОСОБА_1 з квартирного обліку протиправним та зобов`язано начальника 4 територіального вузла Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України відновити ОСОБА_1 на квартирному обліку в загальній та позачерговій чергах.
Стягнуто з 4 територіального вузла Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України на користь ОСОБА_1 судові витрати 1 217,52 грн.
 
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року касаційну скаргу начальника 4 територіального вузла Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України полковника ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Апеляційного суду Рівненської області від 15 березня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії прийняття апеляційної скарги.
 
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Рівненського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 жовтня                2016 року скасовано та позов ОСОБА_1 до 4 територіального вузла Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України задоволено частково.
Визнано рішення, викладене в протоколі засідання житлової комісії                        4 територіального вузла Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 20 грудня 2011 року № 10 в частині зняття           ОСОБА_1 з квартирного обліку протиправним та зобов`язано                             4 територіальний вузол Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України відновити ОСОБА_1 на квартирному обліку в загальній черзі та позачерговій.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до полковника ОСОБА_2 та до голови Рівненської міської ради Хомка В. Є. відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що переїзд ОСОБА_1 з м. Рівного, де він завершив військову службу та вийшов на пенсію,                                    до м. Сарни Рівненської області, де проживає його сім`я, не може бути перепоною в реалізації його прав і свобод, передбачених Конституцією України чи, зокрема, статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме залишатися на квартирному обліку у військовій частині до одержання житла.
Апеляційний суд вважав, що оскільки оспорюване рішення житлової комісії в частині зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку, є таким, що порушує права останнього, тому його позовні вимоги про визнання вищевказаного рішення протиправним та зобов`язання відновити його на квартирному обліку в загальній черзі та позачерговій підлягають до задоволення.
При цьому, апеляційний суд вказав, що належним відповідачем у справі є                4 територіальний вузол Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а не його начальник в особі полковника Товстонога І. В., та саме інтереси 4 територіального вузла Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в суді першої інстанції представляли представники за довіреністю, тому позовні вимоги слід задовольнити саме до останнього.
 
Короткий зміст вимог касаційних скарг
 
У квітні 2019 року 4 територіальний вузол Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати та залишити у силі рішення суду першої інстанції.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційні скарги мотивовано тим, що апеляційний суд не врахував, що позивач змінив місце проживання, тому його правомірно було знято з житлового обліку у 4 територіальному вузлі Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до іншого населеного пункту.
 
Відзив на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 серпня 2019 року у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А. О. відкрито провадження у справі та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 жовтня 2019 року справу передано судді-доповідачу Лідовцю Р. А.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2019 року справу призначено до розгляду.

 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
З 30 грудня 1984 року по 04 липня 2009 року   ОСОБА_1 проходив військову службу, у тому числі з 01 січня 2007 року у 4-му Територіальному вузлі Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України                          у м. Рівному, куди був переведений по службі, як до правонаступника,                              у зв`язку з ліквідацією військової частини НОМЕР_1 у м. Сарнах.
 
У 2007 році ОСОБА_1 уклав договір найму кімнати за адресою: АДРЕСА_2 на строк з 06 серпня 2007 року по 06 серпня 2008 року.
 
Згідно з актом обстеження житлових умов заявника від 30травня 2008 року за висновком членів комісії    ОСОБА_1 , який знімає частину кімнати площею 5,6 кв. м, 5-й поверх, за адресою:        АДРЕСА_2 ому, потребує поліпшення житлових умов.
 
Рішенням, викладеним в протоколі засідання житлової комісії                                    4 Територіального вузла Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 13 березня 2008 року   ОСОБА_1 одного прийнято на квартирний облік у список загальної черги датою перебування на квартирному обліку у в/ч НОМЕР_1 , тобто з 28 липня 2000 року.
 
04 липня 2009 року ОСОБА_1 звільнився з військової служби на пенсію.
 
Рішенням, викладеним у протоколі засідання житлової комісії                                                4 Територіального вузла Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 20 грудня 2011 року № 10, ОСОБА_1 знято з житлового обліку у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до іншого населеного пункту, згідно з підпунктом 2 пункту 26 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов».
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга 4 Територіального вузла Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.
 
Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов висновку, що вихід на пенсію не позбавляє його права залишатися на квартирному обліку, а переїзд ОСОБА_1 з м. Рівного, де він завершив військову службу та вийшов на пенсію, до м. Сарни Рівненської області, де проживає його сім`я, не може бути перепоною в реалізації його прав і свобод, передбачених Конституцією України чи, зокрема, статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме залишатися на квартирному обліку у військовій частині до одержання житла.
 
Проте з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.
 
Згідно з частиною першою статті 12 Закону Украйни «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
 
Відповідно до частини першої статті 31 ЖК Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, ЖК та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР, Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.
 
Згідно з частиною першою статті 118 ЖК Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.
 
Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, відповідно до статті 12 Закону Украйни «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яким визнано механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців – осіб офіцерського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового законодавства. З цією метою у кожній військовій частині формується фонд службового житла.
 
Згідно з пунктом 3 вказаної постанови військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.
Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб. Житлові приміщення надаються військовослужбовцям у межах норм, встановлених законодавством,
 
Пункт 8 вищезазначеної постанови зазначає, що житлове приміщення включається до числа службового згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини, погодженого з квартирно-експлуатаційним органом.
 
Згідно з підпунктом 2 пункту 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, затверджених  постановою Ради міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470 громадяни перебувають на квартирному обліку до одержання жилого приміщення, за винятком випадків, передбачених у цьому 
пункті.
Зокрема, громадяни знімаються з квартирного обліку у випадку виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту.
 
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 40 ЖК Української РСР громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках, зокрема, виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту.
 
Враховуючи, що ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку у м. Рівному, проте виїхав на постійне місце проживання до іншого населеного пункту                       у м. Сарнах Рівненської області у квартиру, яка йому належить, рішення житлової комісії 4 територіального вузла Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 20 грудня 2011 року № 10 в частині його зняття з квартирного обліку є правомірним, а вимоги його позовної заяви безпідставними.
 
Судом апеляційної інстанції не було належно враховано наведених обставин та норм матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового судового рішення про визнання вказаного рішення 4 територіального вузла Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України                     від 20 грудня 2011 року № 10 протиправним та зобов`язання начальника 4 територіального вузла Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України відновити ОСОБА_1 на квартирному обліку в загальній черзі та позачерговій.
 
За таких обставин, постанова Рівненського апеляційного суду                                   від 26 лютого 2019 року не відповідає вимогам закону щодо законності та обґрунтованості судового рішення, тому підлягає скасуванню.
 
При цьому, не може бути залишеним у силі й рішення суду першої інстанції, про що просить заявник у своїй касаційній скарзі, оскільки суд першої інстанції, відмовивши у задоволенні позову ОСОБА_1 виключно через те, що начальник 4 територіального вузла Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України полковник ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у справі, фактично залишив спір по суті невирішеним. Місцевий суд не врахував, що представники відповідача, які приймали участь у розгляді справи, у тому числі й у суді першої інстанції, діяли на підставі довіреності в інтересах саме 4 територіального вузла Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а не його начальника. Тобто, фактично саме останній був відповідачем у справі, приймав участь у справі через своїх представників та його право на захист не порушено.
Суд першої інстанцій порушив норми процесуального права, не роз`яснивши позивачеві необхідність уточнення своїх позовних вимог щодо складу учасників та можливість залучення належного відповідача чи співвідповідача, при цьому допустивши до участі у справі представників саме 4 територіального вузла Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
 
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
 
Оскільки обставини справи судами попередніх інстанцій були встановлені повністю та немає необхідності для встановлення нових, проте судами першої та апеляційної інстанцій були ухвалені судові рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, у зв`язку зі встановленими обставинами наведені процесуальні порушення суду першої інстанції не призвели до порушення прав на захист 4 територіального вузла Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, який фактично приймав участь у справі, то колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішень судів та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , з наведених вище підстав.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу 4 територіального вузла Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України задовольнити частково.
 
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 жовтня                  2016 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 26 лютого                 2019 року скасувати.
 
У задоволенні позову ОСОБА_1 до 4 територіального вузла Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, третя особа – голова Рівненської міської ради Хомко Володимир Євгенович, про захист прав на житло відмовити.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Д. Д. Луспеник   І. А. Воробйова   Б. І. Гулько   Р. А. Лідовець   Ю. В. Черняк