Ухвала
 
24 січня 2020 року 
 
м. Київ
 
справа № 692/768/18 
провадження № 61-1011ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Драбівського районного суду Черкаської області
від 26 вересня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 03 грудня
2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивувала тим, що вона обіймала посаду сільського голови Демківської сільської ради Драбівського району Черкаської області із 13 липня 2016 року. За весь час роботи на займаній посаді жодних доган або нарікань зі сторони наглядових органів не отримувала. 17 травня 2017 року ОСОБА_2 обрано секретарем Демківської сільської ради Драбівського району Черкаської області. У березні 
2018 року за її ініціативи проведена перевірка діловодства в сільській раді, яка виявила недоліки у роботі ОСОБА_2 , за що 02 липня 2018 року
останній було оголошено догану. 03 липня 2018 року ОСОБА_3 , який є депутатом Демківської сільської ради, у сільській раді вчинив скандал, після якого вона була на межі гіпертонічного кризу. Після цього, між нею та ОСОБА_3 виник конфлікт. Останній мав претензії до неї щодо виконання її посадових обов`язків. За його ініціативою проводилися перевірки роботи сільського голови, проте порушень, крім порушень у діловодстві, не виявлено. ОСОБА_1 вказує, що на черговій сесії сільської ради 19 червня 2018 року висунуто недовіру сільському голові зі сторони депутатів сільської ради. Це були голослівні образливі заяви на її адресу, крім того зроблені заяви про факти, які є неправдивими, з наміром принизити її, як сільського голову. Внаслідок недоліків під час голосування 06 липня 2018 року прийнято рішення Демківської сільської ради № 16-1/VIII «Про скасування рішення сільської ради», яким скасовано рішення від 19 червня 2018 року № 15-9/ VIII «Про недовіру сільському голові». Також, 06 липня 2018 року видано нове рішення Демківською сільською радою № 16-2/VIII «Про висловлення недовіри сільському голові та дострокове припинення його повноважень». Проте, жодних доказів порушень нею Конституції України не було. Відповідачі, перевищуючи свої повноваження та порушуючи законодавство, користуючись своїм службовим становищем почали активну діяльність проти неї, направлену на приниження її честі, гідності та ділової репутації. Під керівництвом відповідачів, мешканців села змушували збирати підписи проти сільського голови і під час такої процедури заставляли розповсюджувати будь-яку неправдиву інформацію про неї, звинувачуючи її у розкраданні бюджетних коштів села та торгівлі земельними ділянками, які належать селу. Такі дії, без належних доказів, є наклепом, образою та такими, що направлені на підрив її ділової репутації та приниження. 
07 липня 2018 року у будинку культури села Демки відбулася сходка жителів села, де також піднімалося питання про недовіру сільському голові та відбулося публічне приниження її честі, гідності та ділової репутації. Образи та наклеп, скоєні відповідачами та під їх впливом, принижують її честь, гідність та ділову репутацію, а розповсюджені ними образливі відомості не відповідають дійсності та є безпідставними, голослівними та такими, що носять негативний характер і порочать її репутацію, як сільського голови, так і людини. Крім того, під час конфліктних ситуацій, спровокованих відповідачами, вона змушена неодноразово звертатися до лікаря у зв`язку з різким погіршенням самопочуття через нервовий стрес, знаходилася на лікарняному. Через пригнічений стан та погіршення самопочуття їй не хотілося жити. Хвилювання та думки щодо необхідності відновлення честі, гідності та ділової репутації, тримали її постійно у нервовій та психологічній напрузі, що негативно вплинуло на усі сфери її життя, зокрема, відносини у сім`ї, на роботі та взагалі у життєдіяльності у селі. Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просила суд зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 спростувати поширену недостовірну інформацію щодо неї, у тому числі щодо нецільового використання бюджетних коштів, як сільським головою, у такий же спосіб, в який вказана інформація поширена, а саме на сходці с. Демки Драбівського району Черкаської області чи сесії Демківської сільської ради; стягнути із відповідачів на її користь відшкодування моральної шкоди по 25 000,00 грн із кожного, а також понесені судові витрати.
 
Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 26 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 03 грудня                   2019 року, в задоволенні позовну ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване тим, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів поширення відповідачами щодо неї недостовірної інформації, а також не доведено факту, що внаслідок поширення такої інформації відповідачами порушені особисті немайнові права ОСОБА_1 , що потягнуло за собою обов`язок відповідачів відшкодувати моральну шкоду.
 
11 січня 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 26 вересня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.
 
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
 
Верховний Суд вважає, що ця справа є малозначною в силу своїх властивостей, при цьому враховує характер правовідносин у яких виник спір, предмет і ціну позову.
 
Ціною позову є 50 000,00 грн, що менше ніж п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 051 000,00 грн).      
 
Крім того, при визначенні справи малознаною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Посилання заявника у касаційні скарзі на те, що у цій малозначній справі рішення оскаржуються до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України є безпідставним, оскільки нічим не обґрунтовані. Формальне посилання у касаційній скарзі на зазначений пункт, без наведення відповідного обґрунтування, не може бути підставою для висновків суду касаційної інстанції, що у цій справі наявні обставини, за яких рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Драбівського районного суду Черкаської області
від 26 вересня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 03 грудня
2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                     О. В. Ступак