ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
28 січня 2020 року           справа №200/10092/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів Геращенка І.В., Гаврищук Т.Г., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участі представника відповідача Пікалова Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року (повне судове рішення складено 04 грудня 2019 року у м. Слов`янську) у справі № 200/10092/19-а (суддя в І інстанції Буряк І.В.) за позовом Головного управління ДПС у Донецькій області до ОСОБА_1 про стягнення з платника податків податкового боргу,

                                                       УСТАНОВИВ:

Головне управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (далі - ГУ ДФС у Донецькій області) звернулося до суду з позовом до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення з фізичної особи податкового боргу у загальному розмірі 85 469,55 грн., а саме:
- 510,00 грн. донараховано за податковим повідомленням-рішенням форми «ПС» від 11.12.2018 № 0019531302;
- 26 129,21 грн., податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування донараховано податковим повідомленням-рішенням форми «Р» від 11.12.2018 № 0019561302; 
- 9 922,3 грн. донараховано пені згідно пп. 129.1.2 п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України (далі - ПК України) за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування;
- 2 325,16 грн. військовий збір донараховано згідно податкового повідомлення-рішення форми «Р» від 11.12.2018 № 001961302;
- 919,44 грн. донараховано пені згідно пп. 129.1.2 п.129.1 ст. 129 ПК України за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування;
- 45 153,44 грн. пеня у сфері зовнішьоекономічної діяльності (далі - ЗЕД).
В обґрунтування позовних вимог ГУ ДФС у Донецькій області зазначає, що відповідачем не сплачено податковий борг у розмірі, що раніше не був заявлений до суду, у загальній сумі 85 469,55 грн. Вказаний податковий борг є узгодженим, проте самостійно не погашений. Відповідачу, в порядку та у строки передбачені ПК України, направлена податкова вимога, проте податковий борг фізичною особою у визначені строки не сплачено, що є підставою для звернення до суду із відповідним позовом. 
Крім того, відповідач посилається на положення Порядку обліку платників податків і зборів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 22.04.2014 № 462, яким врегульовано питання стягнення податкового боргу з фізичної особи, яка припинила підприємницьку діяльність. 
09 вересня 2019 року на адресу суду надійшла відповідь Управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради на запит від 16.08.2019 про те, що зареєстрований громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 знятий з реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 12.09.2014 року.
Протокольною ухвалою місцевого суду задоволено клопотання ГУ ДФС у Донецькій області про заміну позивача у справі з ГУ ДФС у Донецькій області на Головне управління Державної податкової служби у Донецькій області (далі - ГУ ДПС у Донецькій області).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що податковим органом виконано вимоги законодавства щодо узгодження суми податкового зобов`язання, тому є підстави для стягнення податкового боргу.
В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Представник позивача не був допущений до участі в апеляційному суді, оскільки не надав документів на підтвердження повноважень на самопредставництво суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 308  Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
Фізична особа ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , податковий номер НОМЕР_1 , був зареєстрований за податковою адресою: АДРЕСА_1 , 12.09.2014 знятий з обліку.
05.09.2018 відбулася державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичною особою підприємцем за її рішенням. Дата публікації у спеціалізованому друкованому ЗМІ 10.09.2018.
З податкового обліку не знятий.
У фізичної особи ОСОБА_1 рахується податковий борг у розмірі 85 469,55 грн., який виник з наступних підстав:
1) податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати у сумі 510,00 грн., нараховано податковим повідомленням-рішенням від 11.12.2018 № 0019621303 за платежем адміністративні штрафи та інші санкції у розмірі 510,00 грн., 
2) податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування нараховано податковим повідомленням-рішенням від 11.12.2018 № 0019561302 на суму 26 130,68 грн., (залишок боргу складає 26 129,21 грн.); 
3) 9 922,3  нараховано пені згідно пп.129. 1.2 ст. 129 ПК України, борг виник 28.01.2019.
Військовий збір на загальну суму 3 244,6 грн., а саме :
1) 2 325,16 грн. донараховано згідно податкового повідомлення-рішення форми «Р» від 11.12.2018 № 001961302 на суму 2 326,53 грн., сальдо на початок року - 1,47 грн., залишок боргу 2 325,16 грн.; борг виник 28.01.2019
2) 919,44 грн. нараховано пені згідно пп.129. 1.2 п. 129.1 ст. 129 ПК України, борг виник 28.01.2019.
Пеня за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, за невиконання зобов`язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства в сумі 45 153,44 грн., а саме:
1) 45 153,44 грн. донараховано згідно податкового повідомлення-рішення форми «С» від 11.12.2018 № 0019611302, борг виник 28.01.2019.
Адміністративні штрафи та інші санкції на суму 510,00 грн.: 
1) донараховано згідно податкового повідомлення-рішення форми «ПС» від 11.12.2018 № 0019621302 на суму 510,00 грн. 
Перелічені податкові повідомлення-рішення прийнято на підставі висновків акта перевірки від 23.10.2018 № 1223/05-99-13-02/3487403854 «Про результати документальної планової виїзної перевірки самозайнятої особи - платника податків ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти, нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування за період з 09.01.2014 по 31.12.2017.»
У вказаному акті перевірки зазначено, що платник з 12.09.2014 не рахується зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 . У телефонній розмові з платником встановлено його фактичне місцезнаходження АДРЕСА_3 , тому направлення на перевірку та наказ на її проведення направленні на фактичну адресу.  
Також 23.10.2018 позивачем складено Акт «Про неможливість вручення для ознайомлення та підписання акта документальної планової виїзної перевірки самозайнятої особи - платника ОСОБА_1 » № 3237/05-99-13-02/ НОМЕР_1 , де зокрема зазначено, що платник змінив фактичне місцеперебування та наразі знаходиться за адресою ( АДРЕСА_3 ), при цьому зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не вносилися. На вказану адресу податковим органом направлено повідомлення та копію наказу про проведення документальної планової виїзної перевірки, які отримані ОСОБА_1 особисто 18.09.2018. Представником платника надано документи для проведення перевірки. Однак, ні платник, ні його представник не з`явилися для підписання та отримання акта перевірки, у зв`язку із чим такий направлено на зареєстровану податкову адресу ( АДРЕСА_1 ).
Судом також встановлено, що податкові повідомлення-рішення від 11.12.2018 направлено позивачем на адресу відповідача ( АДРЕСА_1 ) із супровідним листом від 12.12.2018 № 5885/10/05-99-13-02-26 поштовим відправленням № 87555 0187281 4 та 18.01.2019 повернуто відправнику, про що свідчить поштовий конверт відправленням № 87555 0187281 4 та зазначено позивачем у позові.
У зв`язку із несплатою фізичною особою ОСОБА_1 узгоджених сум податкових зобов`язань ГУ ДФС у Донецькій області сформовано податкову вимогу форма «Ф» від 29.01.2019 № 1344-44, яка направлена на зареєстровану податкову адресу боржника та 02.04.2019 поштове відправлення № 8431305177237 повернуто на адресу відправника за закінченням терміну зберігання.
На день розгляду справи сума податкового боргу не погашена, що підтверджується ІКП платника.
Крім того, судом встановлено таке.
Податкове повідомлення-рішення форма «ПС» від 11.12.2018 № 0019621302 прийнято відносно фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 за порушення пп. 16.1.12 п. 16.1 ст. 16 та п. 44.3 ст. 44 ПК України. (незабезпечення документів, що підтверджують формування податкової звітності).
Податкове повідомлення-рішення форма «Р» від 11.12.2018 № 0019561302 прийнято відносно фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 за порушення пп. 164.1 ст. 164, пп. 177.1, пп. 177.2, пп. 177.4 ст. 177 ПК України (оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження) господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування та застосовано штраф на підставі ч. 1 п. 1 ст. 123 ПК України.
Податкове повідомлення-рішення форма «Р» від 11.12.2018 № 001961302 прийнято відносно фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 за порушення пп. 1.2 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України та застосовано штраф на підставі ч. 1 п. 1 ст. 123 ПК України.
Податкове повідомлення-рішення форма «С» від 11.12.2018 № 0019611302 прийнято відносно фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за порушення ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», п. 1 постанови правління НБУ «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 03.03.2015 № 160 та п. 1 постанови правління НБУ «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 03.06.2015 № 354 та на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3. ст. 54 ПК України і ст. 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
Податкове повідомлення-рішення форма «ПС» від 11.12.2018 № 0019531302 прийнято відносно фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 за порушення пп. 51.1 ст. 51 (подання відомостей про суми виплачених доходів платникам податків - фізичним особам), пп. «б» п. 176.2 ст. 176 ПК України. (незабезпечення документів, що підтверджують формування податкової звітності) та на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3. ст. 54 та пп. 119.2 ст. 119 ПК України (неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків)
Перелічені податкові повідомлення-рішення у адміністративному чи судовому порядку не оскаржувалися.
Надані позивачем письмові докази, перелічені вище, досліджені судом у порядку ст. 211 КАС України. 
Правова позиція суду обґрунтована таким.
Відповідно до статті 67 Конституції України та підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16, пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України (далі - ПК України) на відповідача покладений обов`язок сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Пунктом 6.1 статті 6 ПК України визначено, що податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до нього Кодексу.
Грошове зобов`язання платника податків відповідно до п.п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності. 
Відповідно до п.57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
За змістом п. 56.18. ст. 56 ПК України передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.
При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили. (абз.4 п. 56.18. ст. 56 ПК України).
У ході розгляду справи доказів оскарження та скасування перелічених вище податкових повідомлень-рішень не встановлено.
Відповідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 11.09.2018 справа № 810/4417/16 міститься такий правовий висновок: «Таким чином, судом апеляційної інстанції обґрунтовано враховано, що питання правомірності прийняття позивачем податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги не охоплюється предметом даного позову, оскільки дані рішення суб`єкта владних повноважень не є предметом позову у даній справі, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз.
Крім того, судом апеляційної інстанції доречно звернуто увагу на те, що відповідач не позбавлена права оскаржити податкове повідомлення-рішення протягом строку, визначеного статтею 102 Податкового кодексу України.»
У постанові Верховного Суду від 31.08.2018 справа № 826/14195/16 зазначено: «Оскільки предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача несплаченого податкового боргу, то предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкового боргу в судовому порядку; встановлення факту його сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту, перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі, в черговості, та за рахунок платежів, встановлених Податковим кодексом України, тощо».
У зв`язку із викладеним, суд керується наступним.
Статтею 42 ПК України встановлено порядок листування з платником податків.
Пункт 42.1 ст. 42 ПК України: податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.
Пункт 42.2 ст. 42 ПК України: документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Пункт 42.3 ст. 42 ПК України: якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.
Пункт 42.4 ст. 42 ПК України (наводиться в частині):
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Пунктом 58.3 статті 58 ПК України встановлено, що податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.
У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
У разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.
Аналогічне викладено у п. 3 розділу ІІІ наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків» від 28.12.2015 № 1204 зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 р. за № 124/28254.
Пункт 59.1 ст. 59 ПК України: у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Пункт 59.3 ст. 59 ПК України: податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
З викладеного вбачається, що норма п. 58.3 ст. 58 ПК України є спеціальною у питанні направлення поштової кореспонденції платнику податків - фізичній особі та передбачає, що як податкові повідомлення-рішення, так і податкова вимога направляються на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу.
Тобто, у податкового органу є визначена законом дискреція при направленні кореспонденції платнику.  
У даній справі суд звертає увагу, що коли у податкового органу виникла необхідність належним чином повідомити платника про проведення перевірки та отримати документи, податковий орган встановив відсутність платника за зареєстрованим місцем проживання, з`ясував його фактичне місце перебування, куди й направив документи про проведення перевірки, які у свою чергу отримані відповідачем особисто. У свою чергу відповідач надав документи для проведення перевірки. 
Однак, коли податковий орган направляв відповідачу податкові повідомлення-рішення і податкову вимогу, такі направлено на адресу, з якої відповідач вибув ще у вересні 2014, що було достеменно відомо, зокрема й шляхом складення акта обстеження від 20.08.2018 № 2108/05-99-13-02 (на який міститься посилання у акті перевірки від 23.10.2018). 
При цьому норма п. 58.3 ст. 58 ПК України надає можливість податковому органу направити кореспонденцію на останню відому податковому органу адресу. Податковий орган був обізнаний із останньою фактичною адресою позивача та результативно співпрацював із відповідачем. 
Також потрібно звернути увагу на норму п. 42.3 ст. 42 ПК України, яка на встановлений період часу звільняє платника від виконання вимог податкового органу.
Дійсно, встановлені судом у даній справі фактичні обставини свідчать, що відповідач не повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси.
Однак, дана норма не є застосовною у даній справі, оскільки не регламентує правила направлення кореспонденції та направлена виключно на встановлення прав платника у визначеній гіпотезою даної норми ситуації.
В зв`язку з відмінними фактичними обставинами в даній справі, апеляційний суд не бере до уваги посилання позивача на постанови Верховного Суду, наведені в апеляційній скарзі.
Також потрібно відмітити, що платник податків, будучи обізнаним про факт проведення перевірки, не проявив належної обачності та не з`ясував її наслідки.
Однак у межах адміністративного судочинства предметом розгляду та доведення є завжди правомірність дій/рішень суб`єкта владних повноважень, критерії яких визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України а саме: у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Суд вважає, що позивачем перелічені вище критерії дотримані не у повному обсязі.
У контексті оцінки дій податкового органу доречними та застосовними, на думку суду, є висновки Європейського суду з прав людини. (далі - ЄСПЛ). 
Так, ЄСПЛ підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах Беєлер проти Італії [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, Онер`їлдіз проти Туреччини [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, Megadat.com S.r.l. проти Молдови (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і Москаль проти Польщі (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і Тошкуце та інші проти Румунії (ToscutaandOthers v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах Онер`їлдіз проти Туреччини (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та Беєлер проти Італії (Beyeler v. Italy), п. 119).
Суд вважає, що внутрішні процедури вчиненні податковим органом у питанні направлення кореспонденції не забезпечують юридичну визначеність у правовідносинах платника та контролюючого органу, відповідальність за що має покладатися на контролюючий орган. Будучи обізнаним із фактичним місцем знаходження відповідача, податковий орган не повідомив його про прийняті податкові повідомлення-рішення та податкову вимогу, хоча мав відповідну можливість.
Таким чином, на підставі викладених мотивів, суд встановив, що податкові повідомлення-рішення та податкова вимога не отриманні платником внаслідок дій податкового органу, а тому вважаються такими, що не вручені платнику податків (абз. 4 п. 58.3 ст. 58 ПК України) та, відповідно, не є узгодженими.
Пункт 14.1.175 ст. 14 ПК України: податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Виходячи з вимог ст. 95 ПК України право на звернення з позовом про стягнення податкового боргу з платника податків виникає у контролюючого органу через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.
На підставі викладеного суд вважає, що правові підстави для задоволення позову  відсутні.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

                                                         ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року у справі № 200/10092/19-а - залишити без змін.
Повне судове рішення - 28 січня 2020 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                       І. В. Сіваченко

Судді                                                                                  І. В. Геращенко
                                                                                                                                                                                                                                        Т. Г. Гаврищук