Постанова
Іменем України
 
20 січня 2019 року
м. Київ
 
справа № 711/6196/15-ц
провадження № 61-9340св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,
 
учасники справи:
заявник (стягувач) - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,
заінтересована особа (боржник) - ОСОБА_1 ,
суб`єкти оскарження: державний виконавець Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Медвідь О. А., начальник Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Павленко В. А.,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від  17  червня 2016 року у складі судді Шиповича В. В. та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 14 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Качана О.  В., Захарової  А.  Ф., Сіренка  Ю. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст вимог скарги
 
У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Медвідь О. А. (далі - Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ) і на дії начальника Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ Павленко В. А.
 
ПАТ «Укрсоцбанк» зазначило, що рішенням Придніпровського районного суду  м. Черкаси від 17 листопада 2010 позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто з останньої на користь банку заборгованість за кредитним договором від 15 квітня 2008 року № 895/06-034-231 у розмірі 262 094,51 доларів США, що еквівалентно 2 079 903,41 грн, шляхом звернення стягнення на нежитлове приміщення п`ятого поверху № 7, загальною площею 401,2 кв. м, літ. «А-20», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
На підставі зазначеного рішення суду Придніпровським районним судом  м. Черкаси видано виконавчий лист, який передано на виконання до Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції. 
Під час вчинення виконавчих дій з виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси № 2-6799/10 суб`єктом оціночної діяльності складено висновок про вартість вказаного нежитлового приміщення, яка становить 2 272 649,34 грн. 
Електронні торги з реалізації вказаного приміщення, які було призначено на 22 травня 2015 року, не відбулись у зв`язку з відсутністю купівельного попиту. 
Відповідно до акта державного виконавця від 25 травня 2015 року проведено уцінку арештованого нерухомого майна, внаслідок чого його вартість зменшилась до 1 931 751,93 грн. Повторні прилюдні торги з реалізації вказаного нежитлового приміщення були призначені на 30 червня 2015 року. 
З метою участі у повторних прилюдних торгах 25 червня 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» сплатило на рахунок органу державної виконавчої служби гарантійний внесок у розмірі 96 587,60 грн. 
Переможцем торгів стало ПАТ «Укрсоцбанк», що підтверждується протоколом проведення електронних торгів № 93954, який 02  липня 2015 року переможцем було направлено на адресу ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Вказаним протоколом визначено, що сума, яку необхідно перерахувати переможцю торгів - ПАТ «Укрсоцбанк», на рахунок органу державної виконавчої служби, становить 1 835 164,33 грн. 
Проте майно, що було предметом торгів, перебуває в іпотеці ПАТ «Укрсоцбанк» згідно з іпотечним договором від 15 квітня 2008 року, укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , та рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 листопада 2010 року у справі № 2-6799/2010, на виконання якого і проводилися вказані торги. Зважаючи на те, що учасник та переможець торгів ПАТ «Укрсоцбанк» є іпотекодержателем, то торги мають бути проведені з урахуванням вимог статті 45 Закону України «Про іпотеку». 
Відповідно до протоколу проведення електронних торгів від 30 червня 2015  року № 93954 переможець торгів повинен перерахувати на рахунок продавця 1 835 164,33 грн за придбане нерухоме майно. Проте загальна сума стягнення згідно з виконавчим документом становить 2 079 903,41 грн, тобто значно перевищує розмір сплати. Відповідно до частини другої статті  45  Закону України «Про іпотеку» банк як стягувач мав право не перераховувати кошти за придбане майно відділу державної виконавчої служби, а направити їх в рахунок погашення заборгованості боржника. 
 
За таких обставин, уточнивши вимоги скарги, ПАТ «Укрсоцбанк» просило суд визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ Медвідь О. А. та дії начальника Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ Павленко  В.  А., а також зобов`язати Придніпровський ВДВС Черкаського МУЮ видати стягувачу акт про реалізацію предмета іпотеки, а саме - нежитлового приміщення п`ятого поверху № 7, загальною площею 401,2 кв. м, літ. «А-20», що знаходиться на АДРЕСА_1 .
 
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 вересня 2015  року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 08 грудня 2015 року, в задоволенні скарги ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено. 
 
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що дії державного виконавця та начальника Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ відповідають вимогам чинного законодавства України, оскільки ПАТ «Укрсоцбанк» не сплатило повну вартість придбаного ним на електронних торгах майна.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року вказані вище рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказав на необхідність перевірити, чи відбулася зміна предмета забезпечення за іпотечним договором, оскільки предметом іпотечного договору були майнові права вимоги на об`єкт, що будувався, та в іпотечному договорі були вказані проектні характеристики заставного майна.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від  17  червня 2016  року у задоволенні скарги ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.
 
Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки ПАТ «Укрсоцбанк» не було проведено повний розрахунок за придбане на електронних торгах нерухоме майно, - нежитлові приміщення п`ятого поверху № 7, загальною площею 401,2 кв. м, літ. «А-20» за адресою: АДРЕСА_1 , та на час проведення цих торгів ПАТ «Укрсоцбанк» не було іпотекодержателем вказаного майна, то державний виконавець та начальник Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ правомірно відмовили у складанні, затвердженні та видачі акта про реалізацію предмета іпотеки. 
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 14 вересня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» залишено без задоволення, а ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від  17  червня 2016  року - без змін.
 
Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані ними докази, унаслідок чого постановив законну і обґрунтовану ухвалу про відмову у задоволенні скарги ПАТ «Укрсоцбанк».
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Укрсоцбанк» просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, прийняти нову постанову про задоволення вимог скарги ПАТ «Укрсоцбанк», обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 листопада 2010 року у справі № 2-6799/2010 у рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 звернуто стягнення на майно останньої, яке є предметом іпотеки, а саме - нежитлові приміщення п`ятого поверху № 7, загальною площею 401,2 кв. м, літ. «А-20» за адресою: АДРЕСА_1 . За таких обставин у судів попередніх інстанцій не було підстав вважати, що на час проведення торгів з реалізації майна на виконання вказаного вище судового рішення ПАТ «Укрсоцбанк» не був іпотекодержателем вказаного майна. Враховуючи, що ціна реалізованого майна не перевищує розмір існуючого зобов`язання ОСОБА_1 перед ПАТ «Укрсоцбанк», вимоги державного виконавця про необхідність здійснення повного розрахунку за придбане на електронних торгах нерухоме майно суперечать вимогам статті 45 Закону України «Про іпотеку».
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи до суду не подано.
 
Позиція Верховного Суду
 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно із положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій постановлені судами з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Фактичні обставини, встановлені судами
 
Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.
 
17 листопада 2010 року Придніпровським районним судом м. Черкаси ухвалено рішення у цивільній справі № 2-6799/2010 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яким стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 15 квітня 2008 року № 895/06-034-231 у розмірі 262 094,51 доларів США, що еквівалентно 2 079 903,41 грн, та судові витрати - 1 820 грн, шляхом звернення стягнення на нежитлове приміщення п`ятого поверху № 7, загальною площею 401,2 кв. м, літ. «А-20», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 6-7). Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 листопада 2010 року набрало законної сили 29 листопада 2011 року.
 
Указаний вище виконавчий лист знаходився на примусовому виконанні в Придніпровському ВДВС Черкаського МУЮ.
 
Згідно з протоколом від 30 червня 2015 року № 93954 відбулись електронні торги з реалізації зазначеного вище нежитлового приміщення. Переможцем торгів стало ПАТ «Укрсоцбанк», яке запропонувало найвищу цінову пропозицію в сумі 1 931 751,93 грн та внесло на рахунок Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ суму гарантійного внеску в розмірі 96 587,60 грн.
 
Указаним протоколом зазначено, що сума, яку необхідно перерахувати на рахунок органу державної виконавчої служби, становить 1 835 164,33 грн.
 
02 липня 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до начальника Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ із письмовою заявою про складення акта про реалізацію предмета іпотеки на підставі статей 45, 47 Закону України «Про іпотеку» (а. с. 12). При цьому ПАТ «Укрсоцбанк» посилалося на те, що оскільки загальна сума стягнення із ОСОБА_1 на користь банку, передбачена виконавчим документом (2 079 903,41 грн), перевищує суму, за яку реалізовано предмет іпотеки (1 931 751,93 грн), стягувач на підставі статті 45 Закону України «Про іпотеку» може не сплачувати кошти за придбане майно, а направити їх на погашення заборгованості боржника. Таким чином, сума 1 835 164,33 була зарахована в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед банком. 
 
Листом від 09 липня 2015 року начальник Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ Павленко В. А. повідомила ПАТ «Укрсоцбанк» про відсутність підстав для складання державним виконавцем акта про реалізацію предмета іпотеки, оскільки банком не сплачені кошти за придбане майно (а. с. 13).
 
13 липня 2015 року банк повторно звернувся до начальника Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ з проханням скласти акт про реалізацію предмета іпотеки (а. с. 67).
 
Листом від 23 липня 2015 року начальник Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ Павленко  В. А. повторно повідомила банк про відсутність підстав для складання державним виконавцем акта про реалізацію предмета іпотеки, оскільки банком не сплачені кошти за придбане майно (а. с. 68).
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права
 
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
 
Принцип обов`язковості судових рішень конкретизовано у статті 14 ЦПК України 2014 року: судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.
 
Відповідно до практики ЄСПЛ, яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України і Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення ЄСПЛ у справі «Хорнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece») від 19 березня 1997 року (п. 40)). У Рішенні ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» («Voytenko v. Ukraine») від 29 червня 2004 року ЄСПЛ нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.
 
Відповідно до статті 383 ЦПК України 2004 року, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України «Про виконавче провадження»), сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
 
Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК України 2004 року).
 
Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 386 ЦПК України 2004 року, за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.
 
Згідно із частиною восьмою статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».
 
Відповідно до частини другої статті 45 Закону України «Про іпотеку» будь-який учасник може бути покупцем предмета іпотеки, якщо він запропонує найвищу ціну. Якщо покупцем є іпотекодержатель, він зобов`язаний сплатити лише різницю між запропонованою ним ціною і розміром невиконаного основного зобов`язання.
 
Відповідно до розділу 9 Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 16 квітня 2014 року № 656/5, зазначена в протоколі електронних торгів сума коштів, яка дорівнює різниці між ціною продажу придбаного лота і сумою винагороди Організатору за цим лотом, перераховується переможцем на рахунок органу державної виконавчої служби. Державний виконавець зобов`язаний повідомити Організатора про перерахування переможцем електронних торгів коштів за придбане майно не пізніше наступного робочого дня з дня надходження коштів на рахунок органу державної виконавчої служби. Після повного розрахунку переможця за придбане майно на підставі протоколу про проведення електронних торгів та копій документів, що підтверджують розрахунок за придбане майно, державний виконавець протягом п`яти робочих днів складає акт про проведені електронні торги або акт про реалізацію предмета іпотеки і затверджує його у начальника відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.
 
У пунктах 18, 20 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.
У справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
 
Звертаючись до суду з указаною скаргою, ПАТ «Укрсоцбанк» зазначало про бездіяльність державного виконавця Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ Медвідь  О.  А. та вважало незаконними дії начальника Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ Павленко В. А. щодо відмови банку у складанні акта про реалізацію предмета іпотеки, оскільки банком не сплачені кошти за майно, придбане на торгах.
 
На підтвердження своїх доводів ПАТ «Укрсоцбанк» посилалось на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 листопада 2010 року у справі № 2-6799/2010, зі змісту якого вбачається, що предметом іпотеки, на яке власне і звертається стягнення за договором іпотеки, укладеним між ПАТ  «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 на забезпечення виконання зобов`язань останньої, є нежитлові приміщення п`ятого поверху № 7, загальною площею 401,2 кв. м, літ. «А-20» за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй ухвалі від 30 березня 2016 року вказав на необхідність встановлення того, чи відбулася зміна предмета забезпечення за договором іпотеки та чи укладались між сторонами будь-які угоди щодо такої зміни, оскільки предметом іпотеки сторонами визначені майнові права на незавершене будівництвом нежитлове приміщення, що знаходиться на четвертому поверсі, та за проектною характеристикою має загальну площу 660 кв. м і будується за адресою: АДРЕСА_1 . 
 
Під час нового розгляду суди попередніх інстанцій, на виконання вимог частини четвертої статті 338 ЦПК України 2004 року, врахували вимоги ухвали суду касаційної інстанції та встановили, що зміни до іпотечного договору від 15 квітня 2008 року № ІД 895/06-034/231 не вносилися.
 
Відповідно до іпотечного договору від 15 квітня 2008 року № ІД 895/06-034/231, укладеного між ОСОБА_1 (іпотекодавцем) та АКБ «Укрсоцбанк» (іпотекодержателем), в якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за договором кредиту від 15 квітня 2008 року № 895/06-034-231, в іпотеку передані майнові права на незавершене будівництвом нежитлове вбудоване приміщення, що знаходиться на четвертому поверсі та за проектною характеристикою має загальну площу 660 кв. м, будівельний номер О-2, будується за адресою: АДРЕСА_1 (пункт 1.1. Іпотечного договору).
 
При цьому судами встановлено, що нежитлове приміщення п`ятого поверху № 7, загальною площею 401,2 кв. м, літ. «А-20», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не є майном, яке створено в результаті завершення будівництва та прийняття в експлуатацію майна, зазначеного в пункті 1.1. іпотечного договору. 
Вказане підтверджено договором від 25 березня 2008 року № 1 пайової участі у будівництві нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , укладеним між ОСОБА_1 та ПП «Будівельно-виробнича фірма «Євгенія», згідно з яким об`єктом будівництва були нежитлові приміщення О-5-7 п`ятого поверху, загальною площею 401,2 кв. м. Майнові права на ці незавершені будівництвом приміщення не були предметом іпотеки за іпотечним договором від 15 квітня 2008 року № ІД 895/06-034/231.
 
Результатом завершення будівництва нерухомого майна, зазначеного в договорі від 25 березня 2008 року № 1 пайової участі у будівництві нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , стали нежитлові приміщення п`ятого поверху № 7, загальною площею 401,2  кв. м, літ. «А-20», що знаходиться на АДРЕСА_1 . 
Право власності ОСОБА_1 на ці приміщення визнано рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 жовтня 2010 року у справі № 2-6628/10 за позовом ОСОБА_1 до ПП «Будівельно-виробнича фірма «Євгенія» про визнання права власності на нерухоме майно та зареєстровано КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 11 листопада 2010 року.
 
Колегія суддів також звертає увагу, що розглядаючи скаргу ПАТ «Укрсоцбанк», суд першої інстанції повідомляв сторонам виконавчого провадження та державному виконавцю про їх право, передбачене статтею 221 ЦПК України 2004 року, звернутися за роз`ясненням рішення суду від  17  листопада 2010 року, якщо воно є незрозумілим для них, однак учасники судового засідання не виявили бажання скористатися вказаним правом, наполягаючи кожен на своєму тлумаченні судового рішення.
 
Таким чином, встановивши, що нерухоме майно, на яке за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 листопада 2010 року у справі № 2-6799/2010 необхідно звернути стягнення, не є предметом іпотеки за іпотечним договором від 15 квітня 2008 року № ІД 895/06-034/231, а ПАТ  «Укрсоцбанк», відповідно, не є іпотекодержателем цього майна, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про обґрунтованість дій державного виконавця щодо неможливості застосування при реалізації вказаного майна положень частини другої статті 45 Закону України «Про іпотеку».
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, щооскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.
 
Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від  17  червня 2016  року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 14 вересня 2016 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                              Ю. В. Черняк

                                                                                                                           І. А. Воробйова

                                                                                                                           Р. А. Лідовець