П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  120/2881/19-а 
Головуючий у 1-й інстанції: Альчук М.П.
Суддя-доповідач:  Сапальова Т.В. 
05 лютого 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сапальової Т.В. 
суддів:  Мацького Є.М.  Смілянця Е. С. 
за участю:
секретаря судового засідання:  Колісниченко Ю.В.,
представника позивача: Олійника А.М.,
представника позивача: Кургаєва Д.М., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
у вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії відповідно до вимог ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової частини, та деяких інших осіб», як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії в розмірі 100% відповідних сум грошового забезпечення з необхідної вислуги років, встановленої законом на 1 січня відповідного року, починаючи з 01 січня 2016 року відповідно до вимог абз. 2 п. «в» «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та задовольнити позовні вимоги. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її доводів і зазначив, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Представники позивача в судовому засіданні  підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Відповідач повноважних представників в судове засідання не направив, хоча повідомлявся про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити в мотивувальній частині, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та з 01.03.2005 отримує пенсію по інвалідності з урахуванням вислуги років у розмірі 82 % грошового забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
07.02.2019 року позивач звернувся до управління пенсійного фонду із заявою про перерахунок пенсії у розмірі 100% грошового забезпечення згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців», як особі яка під час проходження служби брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та відноситься до 1 категорії постраждалих.
Листом від 27.02.2019 року №252/Н-12 (а.с.13-14) управління Пенсійного фонду роз`янило позивачу, що пенсії військовослужбовцям призначаються у розмірах залежно від вислуги років, але не більше 100 %. ОСОБА_1 пенсія призначена по інвалідності з урахуванням вислуги років у розмірі 82%. 
Не погодившись з відмовою провести перерахунок пенсії у розмірі 100% грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідачем враховано вимоги ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію визначаються Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII (далі – Закон №2262-XII).
Відповідно до ч.ч.1-2 ст.1 Закону №2262-XII особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали особами з інвалідністю за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.
Умови призначення пенсій за вислугу років визначені ст.12 Закону №2262-XII.
Згідно з п. «а» ч.1 ст. 13 Закону №2262-XII  пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", звільненим зі служби у Службі судової охорони за віком чи через хворобу - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.
Ч.2 ст. 13 Закону №2262-XII  передбачено, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.
В судовому засіданні судом досліджено пенсійну справу ОСОБА_1 та встановлено, що вислуга років позивача складає 29 років.
Тобто з урахуванням положень ч.1 ст. 13 Закону №2262-XII позивач має право на пенсію в розмірі: за 20 років вислуги років - 55% грошового забезпечення,  за 9 років вислуги понад 20 років - додатково 27% грошового забезпечення (9 років х 3%). Всього – 82% (55% + 27%) грошового забезпечення.
При цьому ч.2 ст. 13 Закону №2262-XII визначає максимальний розмір пенсії за вислугу років. Положення цієї частини застосовуються виключно для визначення обмеження у разі, якщо з урахуванням частини першої статті 13 Закону №2262-XII розмір пенсії перевищує 100% грошового забезпечення.
Мінімальний розмір пенсії за вислугу років визначено ст.14 Закону №2262-XII.
Таким чином, залежно від кількості років вислуги розмір пенсії відповідно до Закону №2262-XII визначається в діапазоні від мінімального розміру, визначеного ст.14, до максимального, визначеного ч.2 ст. 13.
Оскільки розмір пенсії ОСОБА_1 з урахуванням вислуги років складає 82% грошового забезпечення, то підстави застосовувати ч.2 ст. 13 Закону №2262-XII до позивача відсутні.
Відповідно до висновку про призначення пенсії від 01.03.2005 ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років у розмірі 82% грошового забезпечення.
Згідно з розрахунком пенсії за вислугу років від 07.02.2019 (а.с.11) позивачу перераховано пенсію за вислугу років у розмірі 82% грошового забезпечення.
Як встановлено судом з матеріалів пенсійної справи, з 10.09.1986 року по 30.09.1986 року сержант міліції ОСОБА_1 виконував службові обов`язки та приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Згідно з ч.3 ст.65 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.
Судом встановлено, що в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 міститься копія посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 18 грудня 1992 року, згідно з яким позивач належить до 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Згідно з копією посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 22 лютого 2005 року, ОСОБА_1 віднесений до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що на час призначення пенсії позивача не було віднесено до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, є необґрунтованими та спростовуються копією посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 22 лютого 2005 року, що міститься в матеріалах пенсійної справи.
Водночас, оскільки розрахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуваням 29 років вислуги складає 82% грошового забезпечення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при призначенні та перерахунку пенсії позивача відповідач визначив розмір пенсії з дотриманням положень статті 13 Закону №2262-XII.
Отже, висновки суду першої інстанції по суті спору частково не відповідають встановленим у справі обставинам. 
Відповідно до  статті 317 КАС України, підставами для зміни рішення є рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З урахуванням наведеного апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року змінити в мотивувальній частині. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити  частково.
Рішення  Вінницького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом   ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії  змінити  в мотивувальній частині.
В іншій частині рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку з підстав, передбачених  ч.4 ст.328 КАС України.
Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Постанова суду складена в повному обсязі 14 лютого 2020 року.

Головуючий	 	 	Сапальова Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Мацький Є.М.    Смілянець Е. С.