П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  120/1434/19-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Маслоід Олена Степанівна  
Суддя-доповідач -  Капустинський М.М.   
25 лютого 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Охрімчук І.Г.  Смілянця Е. С. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Довганюк В.В.,
представників сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відділу містобудування та архітектури Липовецької районної державної адміністрації на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року (повний текст рішення складено 28.10.2019р. у м.Вінниці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу містобудування та архітектури Липовецької районної державної адміністрації, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Турбівської селищної ради про визнання протиправним та скасування висновку та зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) до Відділу містобудування та архітерктури Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області (далі - відповідач) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області (далі – третя особа) про визнання протиправним та скасування висновку відповідача від 28.03.2019 року №01-16/1-27 та зобов`язання відповідача повторно розглянути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачеві для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності Турбівської селищної ради на території смт. Турбів вул. Героїв Майдану Липовецького району Вінницької області. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач відмовив їй у погодженні відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,30 га по АДРЕСА_1 з огляду на вимоги ст.24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та змін до цього закону щодо зупинення дії заборони на відведення земельних ділянок та зміни цільового призначення у разі відсутності плану зонування або детального плану території для всіх населених пунктів. Такий висновок відповідача позивач вважає протиправним, адже підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Позивач також зазначає, що вказані норми закону стосуються передання земельних ділянок для містобудівних потреб, їй же земельна ділянка відводиться для ведення особистого селянського господарства і вона віднесена до земель сільськогосподарського призначення.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу містобудування та архітектури Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.
Визнано протиправним та скасовано висновок Відділу містобудування та архітектури Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області від 28.03.2019 року №01-16/1-27.
Зобов`язано Відділ містобудування та архітектури Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області відповідача повторно розглянути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності Турбівської селищної ради на території смт. Турбів вул. Героїв Майдану Липовецького району Вінницької області.
Стягнуто з Липовецької районної державної адміністрації за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 536 грн. 80 коп.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. В апеляційній скарзі зазначає, що в генеральному плані смт.Турбів земельна ділянка щодо якої відмовлено в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не заплановано ведення особистого селянського господарства, оскільки там є вулиці і відбувається будівництво будинків. За таких обставин, відповідач вказує, що права і свободи позивача не порушені, оскільки права власності чи користування на земельну ділянку позивач не набула та доказів про обмеження чи порушення права власності у позивача відсутні.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що Рішенням 7 сесії 7 скликання третьої особи від 15.06.2016 року №124 «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення і передачі у власність земельних ділянок громадянам» позивачеві надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,3 га із земель комунальної власності Турбівської селищної ради на території смт.Турбів вул.Героїв Майдану Липовецького району Вінницької області.
На підставі вказаного рішення розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 .
Листом Управління культури і мистецтв Вінницької обласної державної адміністрації від 04.10.2016 року за вих. №6115/02-20 повідомлено, що на відведеній позивачеві земельній ділянці для ведення особистого селянського господарства площею 0,3 га селищної ради на території смт.Турбів вул.Героїв Майдану Липовецького району Вінницької області об`єктів культурної спадщини не виявлено.
Листом Департаменту екології та природних ресурсів Вінницької обласної державної адміністрації від 19.10.2016 року за вих. №8789/08 повідомлено, що запроектована земельна ділянка, яка планується для відведення позивачеві для ведення особистого селянського господарства на території Турбівської селищної ради, відповідно до наданих картографічних матеріалів, до територій та об`єктів природо-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення не входить та з такими не межує.
У п.10 висновку Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 18.05.2018 року за №0-2-0.9-818/60-18 «Зауваження та пропозиції до землевпорядної документації», зокрема, вказано: «документацію привести у відповідність до вимог п.3.3.2 Методики про ведення державної експертизи землевпорядної документації; доповнити погодженням органу містобудування та архітектури відповідно до вимог п.2 ст.186-1 Земельного кодексу України; обґрунтувати доцільність надання земельної ділянки відповідно до вимог ст.38, 39 Земельного кодексу України та ст.17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Разом з тим у п.11 висновку «Підсумковій оцінці результатів державної експертизи» вказано, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства в цілому відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам, оцінюється позитивно та погоджується при умові усунення зауважень.
За таких обставин, позивач звернулась до відповідача за погодженням проекту землеустрою.
Висновком відповідача від 28.03.2019 року за №01-16/1-27 відмовлено у погодженні вказаного проекту. Відмовляючи у погодженні відповідач зазначив, що заборонено відведення земельних ділянок та зміни цільового призначення у разі відсутності плану зонування або детального плану території для всіх населених пунктів. Крім цього, на даний час планування території Турбівської селищної ради відбувається відповідно до діючого генерального плану смт.Турбів, розробленого проектною організацією «Дніпромісто» у 1992 році. Згідно діючого генерального плану смт.Турбів вище вказана земельна ділянка не зазначена в межах населеного пункту смт.Турбів та не сформована, відповідно не можливо визначити умови, обмеження та планувальну організацію використання території.
Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірний висновок відповідача не відповідає вимогам законодавства та вимогам, викладеним у ч.2 ст.2 КАС України, відповідачем до суду не надані належні та достатні докази на підтвердження правомірності прийнятого ним рішення, відповідно висновок від 28.03.2019 року підлягає визнанню протиправним.
Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким позов задоволено, суд апеляційної інстанції враховує наступне. 
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини першої статті 2 КАС, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За змістом частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.
Відповідно до ч.1 ст.3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, зазначеним кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Згідно ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Приписами ч.6 ст.118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених  статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Згідно із ч.7  ст.118 ЗК України   відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
Нормами ч.8 ст.118 ЗК України встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.
Згідно ст.186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.
Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.
Згідно ч.6 ст.186-1 ЗК України,  підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.
У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.
Згідно ч.7 ст.186-1 ЗК України органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій"; надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.
Згідно з ч.8 ст.186-1 ЗК України у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).
Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.
Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.
Згідно із ст.1 Закону України «Про землеустрій» (далі – ЗУ «Про землеустрій») проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом.
Відповідно ст.50 ЗУ «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.
Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.
Отже, громадяни, які мають намір отримати на безоплатній основі у власність земельну ділянку із земель державної чи комунальної власності, на підставі дозволу, зокрема, органу місцевого самоврядування здійснюють розроблення землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Розроблення проекту здійснюється за замовленням громадян суб`єктами господарюваннями, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законодавством. Проект має бути в обов`язковому порядку погоджений з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, а також структурними підрозділами районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, або виконавчим органом міської ради у сфері містобудування та архітектури (у разі якщо місто не входить до територій певного району) або органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури, або структурним підрозділом державної адміністрації з питань містобудування та архітектури (у випадку, якщо такий орган не утворений). При чому, підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.
З матеріалів справи вбачається, що позивачеві відповідним рішенням третя особа надала дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства. На теперішній час вказане рішення є чинним, доказів щодо його скасування не надано. У даному випадку, суд зазначає, що правомірність вказаного рішення чи його прийняття не є предметом цього спору.
Колегія суддів наголошує на тому, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.
Так, відповідач, відмовляючи у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивача, як на підставу відмови, посилався на те, що згідно діючого генерального плану смт.Турбів запитувана земельна ділянка не зазначена в межах населеного пункту.
Даний висновок відповідача є необґрунтованим, оскільки згідно генерального плану, яким керується відповідач у своїй діяльності, спірна земельна ділянка знаходиться у межах міста.
В судовому засіданні, представником відповідача місцерозташування зазначеної земельної ділянки вже не заперечувалось, однак зазначено, що земельна ділянка, по відношенню до смт.Турбів, знаходиться в іншому місці, ніж то як визначено  позивачем.
Крім того, на території смт.Турбів проведено зміну меж населеного пункту, оскільки генеральний план смт.Турбів розроблений Державним проектно-виробничим об`єднанням «Діпромісто» у 1992 році, затверджений рішенням третьої особи 30.10.2008 року та розрахований строком до 2015 року, що також було підтверджено відповідачем та третьою особою.
Той факт, що спірна земельна ділянка належить до земель сільськогосподарського призначення підтверджується висновком відділу головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 05.03.2018 року (п.6); довідкою з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками землі, землекористувачами (землі не надані у власність та користування в межах населеного пункту) та власно рішенням третьої особи від 15.06.2016 року №124 про надання дозволу на розробку проектів землеустрою. Правомірність визначення позивачем земельної ділянки на місцевості підтверджено поясненнями представника Турбіської селищної ради, як третьої особи - ОСОБА_2 .. 
Отже, колегія суддів зазначає, що земельна ділянка, на яку претендує позивач, належить до земель сільськогосподарського призначення і відсутня невідповідність проекту землеустрою містобудівної документації - генеральному плану смт.Турбів.
Таким чином, висновок  відповідача від 28.03.2019 року №01-16/1-27, яким відмовлено позивачу у погодженні проекту землеустрою  щодо відведення земельної ділянки у власність позивачеві для ведення особистого селянського господарства, є протиправним.
Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  про задоволення позовних вимог. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315,316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Відділу містобудування та архітектури Липовецької районної державної адміністрації залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 26 лютого 2020 року.

          
Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Охрімчук І.Г.    Смілянець Е. С.