П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

30 січня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/4002/19	
Головуючий в 1 інстанції: Глуханчук О.В.
П`ятий  апеляційний адміністративний суд у складі колегії:    
доповідача - судді Стас Л.В.
суддів - Турецької І.О., Шеметенко Л.П. 
за участю секретаря – Худик С.А.
за участю представника апелянта – Вальчука І.О.      
за участю представника відповідача –Івахова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до  Військової частини НОМЕР_1 про скасування наказів, поновлення на посаді, зобов`язання укласти контракт та виплатити грошове забезпечення,

ВСТАНОВИВ:
      ОСОБА_1 ( Позивач) звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: скасувати наказ тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 від 13 травня 2019 року №10-РС (по особовому складу) про звільнення у запас за п.“ґ” старшого матроса ОСОБА_1 ; скасувати наказ тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 від 06 червня 2019 року №147 (по стройовій частині) про звільнення у запас за п. “ґ” старшого матроса ОСОБА_1 ; поновити старшого матроса ОСОБА_1 на посаді номера обслуги 1-го рахунку 1-го гарматного артилерійського взводу 1-ї гарматної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 ; зобов`язати командира або іншу уповноважену особу військової частини НОМЕР_1 на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 №8-РС від 03 квітня 2019 року укласти із старшим матросом ОСОБА_1 контракт про проходження військової служби у Збройних силах України на посадах осіб рядового складу строком на три роки; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 07 червня 2019 року по день набуття законної сили судовим рішенням.
     В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 02 травня 2019 року керівництво військової частини змусило її написати рапорт про звільнення на підставі підпункту “ґ” пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, чим порушені її права, у зв`язку із тим, що такого бажання вона не мала, цим звільненням керівництво військової частини НОМЕР_1 приховало власні порушення чинного законодавства про укладення нового контракту та звільнення понад встановлені контрактом строки; формулювання підстави звільнення за власним бажанням може стати перешкодою для укладання нового контракту для проходження військової служби з іншими частинами. Позивач також вказала, що тільки під час розгляду справи в суді їй стало відомо про те, що наказом командира військової частини від 03 квітня 2019 року №8-РС ухвалено укласти новий контракт про проходження військової служби з ОСОБА_1 з 17 квітня 2019 року по 16 квітня 2022 року, раніше цей наказ або витяг з нього позивачу не оголошувався та не вручався. Керівництво військової частини НОМЕР_1 не повідомляло про своє бажання або небажання укласти новий контракт із зазначенням причин, передбачених нормативно-правовими актами. На підставі викладеного, позивач стверджує, що нового контракту після 16 квітня 2019 року з нею не укладалось, відтак звільнення відбулось понад строк, встановлений контрактом від 16 квітня 2016 року, за відсутності іншого (нового) контракту про проходження військової служби.
     Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року – в задоволенні позову – відмовлено. 
     В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права - неправильного його тлумачення, застосування закону, який не підлягає застосуванню, та незастосування закону, який підлягав застосуванню, просить рішення суду скасувати, прийняти нове, яким задовольнити позов. В обгрунтування доводів апеляційної скарги представник позивача зазначив, що відповідно до наданих відповідачем копій наказів, з моменту закінчення першого контракту, ОСОБА_1 перебувала на лікарняному лише 8 днів: з 03 по 04 квітня та з 03 по 08 травня 2019 року. Отже, були відсутні обставини, які перешкоджали підписати новий контракт у будь-який інший день, починаючи з 17 березня 2019 року. Неприйнятним, на думку апелянта є також посилання суду на пункт 33-1 Положення про проходження військової служби у Збройних Силах України, оскільки його приписи застосовуються лише до військовослужбовців, які на дату закінчення чинного контракту знаходяться у відпустці або на лікарняному. Станом на 16 квітня 2019 року військовослужбовець ОСОБА_1 , як це вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, не знаходилась у відпустці або на лікарняному. Крім того, неприйнятними є покази свідка ОСОБА_2 про оголошення наказу №8-РС від 03 квітня 2019 року на шикуванні 08 квітня 2019 року, оскільки з цих показів не випливає, що ОСОБА_1 була присутня на цьому шикуванні. Крім того, запис про продовження контракту зроблено не у тексті примірнику, який зберігається у військовій частині, як це зазначає суд, а на 4 аркуші послужного списку ОСОБА_1 . За будь-яких обставин зазначений запис не є належним доказом укладання нового контракту, оскільки контракт укладається виключно у письмовій формі.
    У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач послався на те, що звільнення позивача з військової служби відбулось за наслідками волевиявлення військовослужбовця старшого матроса ОСОБА_1 , що підтверджено рапортом від 02.05.2019 року вх. № 1582. Також відповідач зазначив про відсутність обставин здійснення на позивача тиску, погроз, примушування до написання заяви про звільнення. До правоохоронних органів з цього приводу позивач не звертався (зокрема підтвердження звернення відсутні). До вищого керівництва з цього приводу позивач також не звертався (підтвердження звернення відсутні).
      
     Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню з таких мотивів.

     Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 23 квітня 2016 року прийняла військову присягу у військовій частині НОМЕР_2 . 14 червня 2016 року отримала військовий квиток серії НОМЕР_3 , виданий Яворівським військовим комісаріатом Львівської області (а.с. 17-19).

     Довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 09 листопада 2019 року №2733 засвідчено те, що старший матрос ОСОБА_1 в період з 30.01.2018 року по 19.01.2018 року брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів (а.с. 14).

     26 квітня 2019 року ОСОБА_1 видане безтермінове посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_4 (а.с. 4).

     Позивач – ОСОБА_1 , проходила військову службу з квітня 2016 року за контрактом осіб рядового складу.

     Так, 16 квітня 2016 року між Міністерством оборони України в особі командира військової частини – польова пошта НОМЕР_2 та гр. України ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України на посадах осіб рядового складу.

     Відповідно до умов цього контракту, ОСОБА_1 добровільно бере на себе зобов`язання проходити військову службу у Збройних силах України протягом строку контракту, а в разі настання особливого періоду – понад установлений строк контракту відповідно до вимог, визначених законодавством, що регулює порядок проходження військової служби та цим контрактом. Цей контракт є строковим та укладається на три роки (п. 3). Сторони зобов`язуються не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку контракту повідомити одна одну про бажання або небажання укладати новий контракт чи відмову в його укладенні із зазначенням причин, передбачених нормативно-правовими актами (п. 4). Контракт укладено у двох примірниках, один з яких зберігається в особовій справі військовослужбовця, другий у військовослужбовця (п. 5). Умови контракту можуть бути змінені або доповнені тільки за згодою сторін у письмовій формі (п. 9). Контракт набирає чинності з 16.04.2016 року (п. 11) (а.с. 10-13, 54-55).

    Отже, відповідно до умов строкового контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України на посадах осіб рядового складу, дія контракту припиняється 16 квітня 2019 року.

     Як вже було зазначено, за умовами пункту 4 контракту сторони зобов`язуються не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку контракту повідомити одна одну про бажання або небажання укладати новий контракт чи відмову в його укладенні із зазначенням причин, передбачених нормативно-правовими актами.

     18 березня 2019 року старший матрос ОСОБА_1 звернулась до т.в.о. командира 1 гарматної артилерійської батареї Військової частини НОМЕР_1 з рапортом, вхідний номер реєстрації 929, про укладання нового контракту для проходження військової служби за контрактом на посадах осіб рядового складу строком на три роки (а.с. 75, 80).

    За резолюцією т.в.о. командира 1 гарматної артилерійської батареї Військової частини НОМЕР_1 від 18 березня 2019 року, останній клопотав перед командиром Військової частини НОМЕР_1 по суті рапорту ОСОБА_1 
    03 квітня 2019 року командиром Військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ по особовому складу №8-РС про укладення нових контрактів про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового, сержантського (старшинського) складу строком на три роки, у тому числі зі старшим матросом ОСОБА_1 , номером обслуги розрахунку гарматного артилерійського взводу гарматної артилерійської батареї Військової частини НОМЕР_1 , з 17.04.2019 року по 16.04.2022 року (а.с. 74).
     02 травня 2019 року ОСОБА_1 на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 подано рапорт про небажання продовжувати військову службу та звільнення з лав Збройних Сил України на підставі пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок та військову службу” за пунктом “ґ” (військовослужбовці-жінки, які мають дитину віком до 18 років) (а.с. 73, 78).
    Рапорт від 02 травня 2019 року зареєстрований за вхідним номером 1582 02 травня 2019 року.
    Наказом т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 від 13 травня 2019 року №10-РС по особовому складу, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” звільнено з військової служби у запас за підпунктом “ґ” (військовослужбовці-жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років) старшого матроса ОСОБА_1 , номера обслуги розрахунку гарматного артилерійського взводу гарматної артилерійської батареї Військової частини НОМЕР_1 (а.с. 22).
    Наказом т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 від 06 червня 2019 року №147 по стройовій частині, старшого матроса ОСОБА_1 , номера обслуги 1-го розрахунку 1-го гарматного артилерійського взводу гарматної артилерійської батареї Військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом від 13 травня 2019 року №10-РС по особовому складу, з 06 червня 2019 року визнано такою, що справи та посаду здала та виключена за списків особового складу та усіх видів забезпечення (а.с. 21).
    Про виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 06 червня 2019 року внесений запис до Послужного списку військовослужбовця (а.с. 56-58).
    Вказані накази від 13 травня 2019 року №10-РС та від 06 червня 2019 року №147 позивачем отримані 06 червня 2019 року.
    Позивач, не погоджуючись з вищевказаними наказами та своїм звільненням з військової служби у запас за пунктом “ґ”, звернулась до суду з даним позовом.
   Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що саме волевиявлення позивача у вигляді рапорту стало підставою її звільнення з військової служби у запас за пп. “ґ” п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”. Доказів, які б свідчили про зворотне судом не виявлено.
   Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав. 
    Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 № 2232-XII.
     Відповідно до ч. 1 ст. 2 цього Закону, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
     За приписами ч.ч. 2, 3, 6 ст. 2 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, проходження військової служби здійснюється, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
    Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
    До видів військової служби відноситься, зокрема, військова служба за контрактом осіб рядового складу.
    Відповідно до ч. 11 ст. 2 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, кожен громадянин України, вперше вступаючи на військову службу до Збройних Сил України, особисто складає Військову присягу на вірність Українському народу і скріплює її власноручним підписом.
    Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 13 ст. 2 Закону).
     Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
    Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби, зокрема, особи рядового складу, які проходять строкову військову службу або військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, резервісти, військовозобов`язані, які не мають військових звань сержантського, старшинського і офіцерського складу, особи віком від 18 років, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту, та не досягли граничного віку перебування на військовій службі - на військову службу за контрактом осіб рядового складу.
    Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі – Положення про проходження військової служби у Збройних Силах України, Положення № 1153/2008).
     Відповідно до п. 2 Положення № 1153/2008, громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом.
     У добровільному порядку громадяни проходять військову службу, у тому числі, за контрактом осіб рядового складу.
    З громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладаються: контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - контракт про проходження військової служби) - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби (пункт 15 Положення № 1153/2008).
     Як встановлено судом, позивач добровільно вступила на військову службу за контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 16 квітня 2016 року.
    У відповідності з п. 18 Положення № 1153/2008, перший контракт про проходження військової служби укладається з військовослужбовцями, прийнятими на посади рядового складу, - строком на 3 роки.
    За п. 23 Положення № 1153/2008, строк контракту про проходження військової служби обчислюється з дня набрання ним чинності.
    Із громадянами, прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі з військовозобов`язаними, які проходять збори, та резервістами під час мобілізації, контракт про проходження військової служби набирає чинності з дня зарахування до списків особового складу військової частини.
     За п. 34 Положення № 1153/2008, контракт припиняється (розривається), зокрема, у день закінчення строку контракту; у день набрання чинності новим контрактом - у разі зміни військовослужбовцем одного виду військової служби на інший.
    Одним з доводів апеляційної скарги, позивач зазначає те, що після закінчення строку контракту, укладеного 16 квітня 2016 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 , відповідачем всупереч позитивного розгляду рапорту від 18 березня 2019 року про бажання укласти новий контракт, не укладено з нею новий контракт про проходження військової служби у Збройних силах України на посадах осіб рядового складу строком.
   З цього приводу колегія суддів зазначає слідуюче. 
    Відповідно до вимог п. 34 Положення № 1153/2008, контракт від 16 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 , припиняється у день закінчення строку контракту, тобто 16 квітня 2019 року.
    Як вбачається з матеріалів справи та встановлено з показань свідка ОСОБА_3 , заступник начальника штабу з МР військової частини НОМЕР_1 , позивач відповідно до умов контракту не повідомляла за три місяці до закінчення строку контракту про бажання або небажання укладати новий контракт. У зв`язку із чим була викликана до командування та 18 березня 2019 року подала рапорт про бажання укласти новий контракт.
     Судом встановлено, що вказаний рапорт був позитивно розглянутий командиром Військової частини НОМЕР_1 та 03 квітня 2019 року ним було прийнято наказ по особовому складу №8-РС про укладення нового контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового, сержантського (старшинського) складу строком на три роки зі старшим матросом ОСОБА_1 , номером обслуги розрахунку гарматного артилерійського взводу гарматної артилерійської батареї Військової частини НОМЕР_1 , з 17.04.2019 року по 16.04.2022 року (а.с. 74).
    Однак, як вбачається з наявного в матеріалах справи наказу т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині від 02 квітня 2019 року №89, старшого матроса ОСОБА_1 на підставі її рапорту та довідки №534 від 02 квітня 2019 року звільнено від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою на три доби з 02 по 04 квітня 2019 року (а.с. 60).
    Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині від 05 квітня 2019 року №93, ОСОБА_1 прибула та приступила до виконання службових обов`язків 05 квітня 2019 року (а.с. 59).
    Отже, станом на день прийняття командиром Військової частини НОМЕР_1 наказу від 03 квітня 2019 року по особовому складу №8-РС про укладення нових контрактів про проходження військової служби, ОСОБА_1 перебувала на лікарняному.
    Відповідно до п. 33-1 Положення про проходження військової служби у Збройних Силах України, дія контракту про проходження військової служби з військовослужбовцями під час звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту продовжується на час перебування на стаціонарному лікуванні в медичному закладі чи у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, а також на час увільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку із захворюванням.
    Дія контракту з військовослужбовцями під час звільнення продовжується наказом командира військової частини по стройовій частині.
    Згідно з п. 37 Положення про проходження військової служби у Збройних Силах України, у разі припинення (розірвання) контракту, а також продовження його строку у випадках, визначених цим Положенням, у примірнику, що зберігається в особовій справі, робиться запис із зазначенням підстав та дати припинення (розірвання), продовження строку контракту, який завіряється підписом командира (начальника) військової частини та скріплюється відповідною гербовою печаткою.
    Військовослужбовець подає за бажанням до служби персоналу військової частини другий примірник контракту, де робиться відповідний запис із зазначенням підстав припинення (розірвання) контракту та дати виключення військовослужбовця зі списків особового складу, а також про продовження строку контракту. У разі неподання військовослужбовцем примірника контракту в першому примірнику робиться відповідний запис.
    У зв`язку з викладеним, відповідно до вимог п. 33-1, п. 37 Положення № 1153/2008, у примірнику контракту від 16 квітня 2019 року, що зберігається в особовій справі, т.в.о. начальника штабу Військової частини НОМЕР_1 зроблено запис про те, що “чинність контракту продовжено з 17.04.2019 по 16.04.2022р. наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по особовому складу) №8-РС від 03.04.2019” (а.с. 55).
    У зв`язку з чим, необґрунтованими є доводи апеляційної скарги стосовно того, що запис про продовження контракту зроблено не у тексті примірнику, який зберігається у військовій частині, як це зазначив суд, а на 4 аркуші послужного списку ОСОБА_1 .
    Крім того, до розд. 9 Послужного списку військовослужбовця ОСОБА_1 внесений запис про те, що відповідно до ст.ст. 19, 23 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” строк контракту укладено на три роки, підстава наказ командира в/ч НОМЕР_1 №8-РС від 03.04.2019 (а.с. 58).
    Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та відповідають вимогам п. 33-1, п. 37 Положення № 1153/2008, у зв`язку із чим необґрунтованими є аргументи апелянта про те, що контракт від 16 квітня 2016 року припинив діяти 16 квітня 2019 року, тому її звільнення мало відбутися цього дня за пп. “а” п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (у зв`язку із закінченням строку контракту).
    Щодо доведення до відома позивача наказу від 03 квітня 2019 року по особовому складу №8-РС, судом встановлено, що цей наказ, як усі накази Військової частини НОМЕР_1 , оголошуються кожного понеділка на шикуванні.
    Тобто, наказ від 03 квітня 2019 року по особовому складу №8-РС був оголошений на шикуванні 08 квітня 2019 року, що підтвердив свідок ОСОБА_2 , командир гарматного артилерійського взводу Військової частини НОМЕР_1 (з питань кадрів та стройової роботи) під час надання показань у судовому засіданні 26 вересня 2019 року.
    Водночас, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем порушено процедуру укладення з позивачем нового контракту на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 03 квітня 2019 року по особовому складу №8-РС, з огляду на таке. 
     Згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, у разі закінчення строку контракту можуть укласти новий контракт на проходження військової служби.
    Відповідно до пункту 3 частини дев`ятої статті 23 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та строк контракту яких закінчився, військова служба може бути продовжена за новими контрактами на строки, визначені частиною четвертою цієї статті, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті.
     Відповідно до п. 20 Положення № 1153/2008, строк проходження військової служби може бути продовжено за новим контрактом до досягнення граничного віку перебування на військовій службі для військовослужбовців, які проходять військову службу на посадах рядового складу, - на 3 роки.
    Про укладення з військовослужбовцем нового контракту про проходження військової служби посадові особи, зазначені у пункті 16 цього Положення, видають наказ по особовому складу.
     Згідно з абз. 3 п. 26 Положення № 1153/2008, контракт про проходження військової служби є підставою для видання відповідного наказу по особовому складу про зарахування особи до списків особового складу Збройних Сил України та призначення її на відповідну посаду чи продовження військової служби.
    За п. 27 Положення № 1153/2008, військовослужбовці укладають новий контракт про проходження військової служби в разі закінчення строку дії попереднього контракту про проходження військової служби.
    Отже, приписи Положення про проходження військової служби у Збройних Силах України вимагають укладення нового контракту про проходження військової служби в разі закінчення строку дії попереднього контракту, що не було дотримано відповідачем.
    Водночас, судом встановлено, що відповідач втілив своє бажання укласти з позивачем новий контракт, прийнявши наказ від 03 квітня 2019 року по особовому складу №8-РС, на підставі якого до контракту внесений запис про продовження його дії з 17.04.2019 по 16.04.2022 рр.
    Суд доречно зазначив, що за своєю суттю наказ від 03 квітня 2019 року по особовому складу №8-РС та запис в контракті не суперечать волевиявленню позивача продовжити військову службу, згідно рапорту від 18 березня 2019 року, відтак не порушують права позивача під час проходження військової служби.
    Вирішуючи цей спір суд дійшов правильного висновку про те, що вищевказані обставини щодо процедури укладення з позивачем нового контракту, у зв`язку із закінченням строку контракту від 16 квітня 2019 року, не вплинули на правовідносини щодо звільнення позивача з військової служби на підставі пп. “ґ” п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
   Суд слушно зауважив, що звільнення позивача відбулось на підставі її рапорту, а не у зв`язку із закінченням строку контракту.
     Так, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації): ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці-жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років.
    З матеріалів справи судом встановлено, що позивач виховує двох дітей віком до 18 років.
    Крім того, в матеріалах справи наявна пояснювальна від 26 квітня 2019 року, подана ОСОБА_1 командиру військової частини НОМЕР_1 про неможливість відбути у відрядження у зв`язку з сімейними обставинами (а.с. 168).
    Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 26 квітня 2019 року №114 призначено комісію стосовно відмови особового складу військової частини НОМЕР_1 від виконання завдань за призначенням в зоні проведення операції Об`єднаних сил (а.с. 169).
     Відповідно до протоколу №1 засідання комісії від 02 травня 2019 року, комісією за результатами розгляду рапортів та пояснень військовослужбовців, у тому числі пояснювальної записки ОСОБА_1 , прийнято рішення залишити в пункті постійної дислокації лише двох військовослужбовців (а.с. 170-173). Відповідно, рапорти інших військовослужбовців про неможливість відбути для виконання завдань за призначенням в зоні проведення операції Об`єднаних сил, у тому числі ОСОБА_1 , не задоволені.
    З приводу зазначеного, відповідач та допитані судом свідки стверджували, що у зв`язку з сімейними обставинами позивач не могла виконувати накази та завдання командування, що стало причиною подання нею 02 травня 2019 року рапорту про небажання продовжувати військову службу та звільнення на підставі підпункту “ґ” пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
    Однак, позивач наполягає на тому, що 02 травня 2019 року керівництво військової частини змусило її написати рапорт про звільнення на підставі підпункту “ґ” пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
    Відповідно до п. 145 Положення № 1153/2008, військовослужбовці можуть бути направлені у відрядження самостійно або у складі військового підрозділу (команди), зокрема, з метою виконання обов`язків військової служби у складі військових частин, задіяних до ведення воєнних (бойових) дій, у тому числі в антитерористичних операціях.
    З метою з`ясування обставин здійснення на позивача тиску, погроз, примушування написання рапорту про звільнення, судом першої інстанції були викликані та допитані свідки ОСОБА_2 - командир гарматного артилерійського взводу Військової частини НОМЕР_1 (з питань кадрів та стройової роботи) та ОСОБА_3 - заступник начальника штабу з МР військової частини НОМЕР_1 , які у своїх показаннях повідомили про те, що підставою написання позивачем рапорту про звільнення стало небажання відбувати за наказом для виконання завдань на територію проведення операції Об`єднаних сил.
     Також судом встановлено, що позивач не виявляла намірів відкликати свій рапорт про звільнення, не зверталась до командування військової частини, враховуючи, що з часу подання рапорту – 02 травня 2019 року до виключення зі списків особового складу – 06 червня 2019 року минуло більше місяця. До вищого керівництва, правоохоронних органів з цього приводу позивач також не зверталась (зокрема підтверджень звернення до суду не надано).
    Отже, судом не встановлено, та матеріали справи не містять доказів наявності обставин здійснення на позивача тиску, погроз, примушування до написання рапорту про звільнення.
    Відповідно до п. 233 Положення про проходження військової служби у Збройних Силах України, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) військовий комісаріат, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
     Поданий позивачем рапорт від 02 травня 2019 року містить вказані відомості.
     На підставі викладеного, оцінивши докази, які є у справі, суд дійшов обґрунтованого висновку, що саме волевиявлення позивача у вигляді рапорту стало підставою її звільнення з військової служби у запас за пп. “ґ” п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, тобто звільнення позивача відбулось на підставі її рапорту, а не у зв`язку із закінченням строку контракту.
    Відтак, підстави для скасування наказів, поновлення позивача на посаді, зобов`язання укласти контракт та виплатити грошове забезпечення відсутні.
    Оцінюючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з того, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та відзиві на позов, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. 
     Відповідно до ст. ст. 242 КАС України КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
     У відповідності до ст.ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. 

        При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені  статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

   Керуючись ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд – 

ПОСТАНОВИВ:

   Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 

   Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до  Військової частини НОМЕР_1 про скасування наказів, поновлення на посаді, зобов`язання укласти контракт та виплатити грошове забезпечення,- залишити без змін. 

   Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

                                                                       Дата складення повного судового рішення 30 січня 2020 р. 

Головуючий суддя 	 	Стас Л.В.	
Судді	    	Турецька І.О.    Шеметенко Л.П.