Єдиний унікальний номер 233/5042/19 
Номер провадження 22-ц/804/213/20        

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
                            
05 лютого 2020 року                        Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді:   Мальованого Ю.М.,
суддів:                        Канурної О.Д,, Соломахи Л.І.,
за участю
секретаря судового засідання Самойленко Г.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засі-дань № 3 цивільну справу № 233/5042/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі з апеляцій-ною скаргою відповідача - Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Костян-тинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 жовтня 2019 року у складі судді Малі-нова О.С., -
                                                                  В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Костянтинівського міськрайонного суду До-нецької області з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укр-залізниця»), який мотивований тим, що з 11 липня 2016 року по 17 липня 2017 року вона працю-вала майстром вагонного депо дільниці 1 групи виробничого підрозділу «Дебальцевське вагонне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». В даний час Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на підставі постанови Кабінету Мініст-рів України від 31 жовтня 2018 року № 938 перейменоване в Акціонерне товариство «Українська залізниця». 
З березня 2017 року роботодавець припинив виплачувати їй заробітну плату. На час звіль-нення розмір нарахованої заробітної плати склав 34 766 грн. 74 коп., що підтверджується довід-кою, яку видано позивачу за місцем роботи. 
На день звільнення відповідач з позивачем не розрахувався. У позові просила стягнути на свою користь заборгованість по заробітній платі з відрахуванням податків і інших обов`язкових платежів у розмірі 27 725 грн. 09 коп. 
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.
Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року без утримання податків та інших обов`язкових зборів у розмірі 33 073 грн. 88 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовле-но. Вирішено питання про  розподіл судових витрат.  
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач АТ «Укрзалізниця» в апеляційній скарзі по-силається на порушення норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що ма-ють значення для справи, просить скасувати рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 жовтня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1   відмовити у повному обсязі. 
Зазначає, що у зв`язку з відсутністю первинних документів у структурному підрозділі «До-нецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзаліз-ниця» підтвердити інформацію щодо фактичного виконання ОСОБА_1 робіт та здійснити їй нарахування заробітної плати  неможливо.  
Суд безпідставно врахував розрахунки заробітної плати надані позивачем та незаконно ух-валив рішення про стягнення 33 073 грн. 88 коп. на підставі неналежних доказів.   
Письмовий відзив на апеляційну скаргу позивачем ОСОБА_1 на час розгляду справи не наданий.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не пере-шкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.  
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.  
В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та представник відповідача АТ «Укрзалізниця» не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені.
Відповідач АТ «Укрзалізниця» судову повістку - повідомлення про розгляд справи 05 лю-того 2020 року отримало17 січня 2020 року, що підтверджується рекомендованими повідомлен-нями про вручення поштових відправлень (а.с. 74). 
Позивач ОСОБА_1 про дату, час і місце судового засідання 05 лютого 2020 року була по-відомлена шляхом розміщення 13 січня 2019 року інформації на офіційному веб-порталі судової влади (а.с. 72).
Апеляційний  суд  вважає  можливим розглянути справу у відсутність позивача ОСОБА_1 та представника відповідача АТ «Укрзалізниця», явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апе-ляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рі-шення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31 жовтня 2018 року змінено тип Публічного акціонерного товарис-тва «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменовано його в Акціонерне това-риство «Українська залізниця» (скорочене найменування - АТ «Укрзалізниця»).
Відповідно до ст. 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генера-льною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, закріплено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі i сприятливі умови праці та на захист вiд безробіття.
Частиною 3 ст. 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
У ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винаго-рода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець ви-плачує працівникові за виконану ним роботу; в період між переглядом розміру мінімальної заро-бітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством (ст. 33 Закону).
Відповідно до ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.
З записів у трудовій книжці ОСОБА_1 вбачається, що вона працювала на Державному пі-дприємстві «Донецька залізниця» з 11 липня 2016 року у якості майстра вагонного депо дільниці 1 групи  дільниці з ремонту колісних пар виробничого підрозділу «Дебальцевське вагонне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Доне-цька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»  (а.с. 7-10). 
Позивач звільнена 17 липня 2017 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку  зі ско-роченням штату (наказ № 8181/АН-ос від 10.07.2017 року)  (а.с. 10)
Відповідно до наданої позивачем довідки розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати  за період з березня 2017 року по липень 2017 року складає 34 766 грн. 74 коп., зокрема за березень 2017 року - 4 147 грн. 08 коп., за квітень 2017 року - 3 841 грн. 49 коп., травень 2917 ро-ку - 3 841 грн. 49 коп., червень 2017 року - 3 841 грн. 49 коп., липень 2017 року - 19 095 грн. 19 коп. (а.с. 4).
Згідно  наданої  відповідачем  довідки   № 925/2  від 03 вересня 2019 року дохід ОСОБА_1 , майстра вагонного депо дільниці 1 групи виробничого підрозділу «Дебальцевське вагонне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень», у березні 2017 року склав 1 692 грн. 86 коп., у квітні-липні 2017 року - 0,00 грн. Після  утримання обов`язкових податків та зборів за березень 2017 року сума до виплати позивачу становить 1 349 грн. 14 коп. (а.с. 27).
Відповідно до видаткового касового ордеру № 765 від 10 вересня 2018 року за березень 2017 року ОСОБА_1 отримала депоновану заробітну плату за першу половину березня 2017 року у розмірі 1 349 грн. 14 коп. (а.с. 28).
Згідно з Індивідуальними відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України (форма ОК-5, ОК-7) в березні 2017 року за 31 день страхового стажу АТ «Українська залізниця» позивачу ОСОБА_1 нарахована заробітна плата в розмірі 4 147 грн. 08 коп.; за квітень - липень 2017 року нарахування заробітної плати відсутні (а.с. 76, 77).
Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача за-боргованість по заробітній платі у розмірі 33 073 грн. 88 коп., суд першої інстанції виходив з об-ґрунтованості цієї суми.
Такий висновок суду першої інстанції не можна вважати законним і обґрунтованим, вихо-дячи з обставин справи.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можли-вість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Ко-жен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одер-жання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. 
Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошо-вому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професій-но-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.
Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала у відповідача до 17 липня 2017 року, звіль-нена за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату (а.с. 10). 
На підтвердження заборгованості по заробітній платі позивач надала копію довідки про те, що їй нарахована заробітна плата за березень - липень  2017 року в сумі 34 766 грн. 74 коп., до виплати за цей період становить 27 725 грн. 09 коп. Копія довідки підписана начальником відо-кремленого підрозділу «Дебальцевське вагонне депо» Левицьким Р ОСОБА_2 та головним бухгалтером ОСОБА_3 (а.с. 4). Ані печаток, ані штампів підприємства, від імені якого нібито видано довідку, вказаний документ не містить.
Апеляційний суд критично ставиться до довідки про нарахування сум заробітної плати та сум до її виплати, яка надана позивачем, оскільки вказана довідка не містить необхідних реквізи-тів, зокрема, номеру та дати її складення, печатки підприємства, за який період робочого часу нарахована така заробітна плата з зазначенням підстав її нарахування. В довідці не вказано, які податки та збори сплачені, або мають бути сплачені, в якій сумі.
Що стосується посадових осіб, які підписали вказану довідку, то матеріали справи не міс-тять документів на підтвердження їх повноважень на підписання та видачу довідок або інших документів бухгалтерського обліку.
Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обстави-ни, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або запе-речень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
З огляду на наведене, позивач ОСОБА_1 , надаючи копію довідки про нарахування заробі-тної плати з березня 2017 року по 17 липня 2017 року у сумі 34 766 грн. 74 коп., не довела досто-вірності такої довідки, як доказу про наявність заборгованості АТ «Українська залізниця» саме в зазначеній у ній сумі.
Сам по собі факт звільнення позивача з роботи не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.
Разом з тим, апеляційним судом встановлено, що згідно з Індивідуальними відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб системи персоніфікованого обліку Пенсій-ного фонду України (форма ОК-5, ОК-7) в березні 2017 року за 31 день страхового стажу АТ «Українська залізниця» позивачу ОСОБА_1 нарахована заробітна плата в розмірі 4 147 грн. 08 коп.; за квітень-липень 2017 року відомості про нарахування відсутні (а.с. 76, 77).
З довідки про доходи № 925/2 від 03 вересня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 нарахо-вана заробітна плата за березень 2017 року у сумі 1 692 грн. 86 коп., з урахуванням обов`язкових утримань податків на доходи та інших зборів до виплати - 1 349 грн. 14 коп.,  яка нею отримана 10 вересня 2018 року згідно видаткового касового ордеру № 765 від 10 вересня 2018 року (а.с. 28). 
Отже, враховуючи інформацію з Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Ре-єстру застрахованих осіб системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України (форма ОК-5, ОК-7) та довідку відповідача про часткову сплату заборгованості по зарплаті за березень 2017 року,  у  відповідача  АТ  «Українська  залізниця»  перед позивачем ОСОБА_1 мається заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року у розмірі 2 454 грн. 22 коп. (4 147,08  – 1 692,86), яка підлягає стягненню.
Що стосується заборгованості за інший період, апеляційний суд приходить до висновку, що позивач не довела належними та допустимими доказами нарахування їй заробітної плати за період з 1 квітня 2017 року по 17 липня 2017 року. 
Тому підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 1 квітня по 17 липня 2017 року відсутні.
Відповідно до пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України неповне з`ясування  обставин, що ма-ють значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.
Отже, рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення заро-бітної плати у сумі 33 073 грн. 88 коп. підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 2 454 грн. 22 коп., яка є заборгованістю по заробітній платі за березень 2017 року.
Зазначена сума підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізич-них осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 По-даткового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач.
Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної ін-станції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розгля-дом  справи  у суді першої інстанції,  -  у випадку  скасування  або  зміни судового рішення; 
розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інста-нції.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача, скасування рішення суду першої інстанції та часткове задоволення позовних ви-мог, тому має бути вирішено питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з роз-глядом справи як у суді першої інстанції, так і понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
За подання позовної заяви позивач судовий збір не сплачувала. Від сплати судового збору вона звільнена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір», як позивач у справі про стягнення заробітної плати.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рі-шення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на ко-ристь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша час-тина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно п/п 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не біль-ше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ціна позову у цій справі становить 27 725 грн. 09 коп., один відсоток від якої становить 277 грн. 25 коп. 
Відповідно до ст. 7 Закону України від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII «Про Держав-ний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2019 року,  в якому позивач звернувся до суду, встановлено у розмірі 1 921 гривня.
Відповідно до п/п 6 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду розмір судового збо-ру становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Тобто, з позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 27 725 грн. 09 коп. підлягав сплаті судо-вий збір у розмірі 768,40 грн. (27 725,09 грн. х 1%, але не менше 1 921 грн. х 0,4).
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольняються у розмірі 2 454 грн. 22 коп., що становить 8,85%  ((2454.22 х 100%) : 27 725,09) від заявленої позивачем суми заборгованості. 
Пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь держави підля-гає стягненню судовий збір, пов`язаний з розглядом справи у суді першої інстанції, в сумі 68 грн. 00 коп. (768,40 х 8,85 : 100).
За подання апеляційної скарги, оспорюючи стягнуту судом першої інстанції суму 33073 грн. 88 коп., відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 1 152,60 грн. (а.с. 42).
Пропорційно задоволеним апеляційним вимогам, відповідачу підлягає відшкодуванню за рахунок держави судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у розмірі 1 050 грн. 60 коп. (1 152,60 грн. - (68,00 х 150%)).    
Керуючись ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволь-нити частково.
Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 жовтня 2019 ро-ку скасувати.  
Стягнути   з   Акціонерного  товариства  «Українська  залізниця» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року у розмірі 2 454 (дві тисячі чотириста п`ятдесят чотири) грн. 22 коп. 
Зобов`язати Акціонерне товариство «Українська залізниця» при виплаті заборгованості по заробітної платі у розмірі 2 454 грн. 22 коп. здійснити утримання з цієї суми передбачених зако-ном податків та інших обов`язкових платежів. 
В іншій частині позову – відмовити.  
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір у розмірі 68 (шістдесят вісім) грн. 00 коп.
Компенсувати Акціонерному товариству «Українська залізниця» за рахунок держави у по-рядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір у розмірі 1 050 грн. (одна тися-ча п`ятдесят) грн. 60 коп. за подання апеляційної скарги.
ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).
Акціонерне товариство «Українська залізниця» (код ЄДРПОУ 40075815, юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, будинок 5).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 05 лютого 2020 року.

Головуючий суддя:                                                                        Ю.М. Мальований

Судді:                                                                                              О.Д. Канурна

                                                                                                         Л.І. Соломаха