КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                   
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И
 
14 січня 2020 року                                                                                                  м. Київ
 
Унікальний номер справи № 379/1318/18  
Апеляційне провадження 22-ц/824/1348/2020 
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді - доповідача: Махлай Л.Д., 
суддів: Кравець В.А., Стрижеуса А.М.
при секретарі: Синявському Д.В.
 
сторони          
позивач          Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» 
 
відповідачі     ОСОБА_1 
 
Фермерське господарство «Даценко»

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 30 вересня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Нечипоренка Л.М., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» до ОСОБА_1 та Фермерського господарства «Даценко» про визнання недійсним договору оренди та поновлення договору оренди земельної ділянки на новий строк, 
 
в с т а н о в и в :
 
у жовтні 2018 року ТОВ «Інтерагроінвест» звернулося до Таращанського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , ФГ «Даценко», у якому просило визнати недійсним договір № 139 від 03.08.2018 оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в адміністративних межах Калиновецької сільської ради Таращанського району Київської області, площею 4,5147 га, кадастровий № 3224287700:03:001:0033 укладений між ОСОБА_1 та ФГ «Даценко», визнати поновленим договір оренди земельної ділянки № 567 оренди земельної ділянки, що укладений 18.09.2012 між ОСОБА_1 та СП «Світанок», на умовах, що викладені в додатковій угоді від 23.05.2017 до договору № 567 оренди земельної ділянки від 18.09.2012 строком на 7 років.
В обґрунтування позову зазначало, що 18.09.2012 між СП «Світанок», правонаступником якого є позивач та власником земельної ділянки ОСОБА_1 терміном на 5 років укладено договір № 567 оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим       № 3224487700:03:001:0033, площею - 4,5147 га, розташованої на території Калиновецької сільської ради Таращанського району Київської області, яка використовувалася СП «Світанок» за цільовим призначенням. 
29.12.2012 договір оренди земельної ділянки зареєстрований в Управлінні Держкомзему у Таращанському районі Київської області за № 322440004005133. Згідно п.3.3 умов договору № 567 земельної ділянки від 18.09.2012: «Після закінчення строку договору, орендар має першочергове право поновлення його на певний строк в порядку та на умовах, визначених чинним законодавством».
24.03.2017 до СП «Світанок» поштовим відправленням надійшла письмова заява ОСОБА_1 від 22.03.2017, якою він повідомив про відсутність намірів продовжувати на новий строк договір оренди належної йому земельної ділянки та просив передати останню у його користування для ведення власного підсобного селянського господарства.
23.05.2017 за вих. № 567-285 маючи намір скористатися своїм переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, СП «Світанок» 05.06.2017 направило на адресу ОСОБА_1 лист-повідомлення з підписаним зі сторони СП «Світанок» проектом додаткової угоди від 23.05.2017 до договору № 567 оренди земельної ділянки від 18.09.2012 у трьох примірниках, відповідно до умов якої строк дії договору оренди пролонгується до 31.12.2024. Вказаний лист відповідач отримав 06.06.2017.
16.06.2017 до СП «Світанок» надійшла повторна заява від ОСОБА_1 від 24.05.2017 за змістом аналогічна первинній. У своїй заяві ОСОБА_1 просить повернути земельну ділянку у власне користування.
В той же час від відповідача відповіді в установлений термін після отримання пропозиції про поновлення договору до позивача не надходило.
У жовтні 2018 позивач отримав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформацію про належну ОСОБА_1 земельну ділянку, а саме, що 03.01.2018, після закінчення строку дії договору оренди землі з СП «Світанок», ОСОБА_1 уклав з              ФГ «Даценко» новий договір № 139 оренди належної йому земельної ділянки. Право оренди зареєстровано 20.03.2018 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за               № 25418585.
Вважає, що ОСОБА_1 надав СП «Світанок» недостовірну інформацію про свої наміри самостійно використовувати за призначенням належну йому на праві власності земельну ділянку та таким чином він порушив право СП «Світанок» на поновлення з ним договору оренди земельної ділянки на новий строк. Вказував, що СП «Світанок» пропонувало ОСОБА_1 укласти договір оренди землі на значно кращих умовах. Крім того вказував, що СП «Світанок» реорганізовано, а саме приєднано до ТОВ «Інтерагроінвест» з визначенням останнього правонаступником всіх прав та обов`язків.
Розпорядженням Таращанського районного суду Київської області від 07.02.2019 справу передано на розгляд до Рокитнятського районного суду Київської області у зв`язку із неможливістю утворити новий склад суду для розгляду справи.
Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 30.09.2019 в позові відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ТОВ «Інтерагроінвест» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що відповідно до п. 3.3 договору першочергове право на укладення договору оренди на новий строк має орендар. Таке ж положення містить і ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Як орендар вони 03.06.2017 направили ОСОБА_1 лист із проектом додаткової угоди до договору оренди, який останній отримав 06.06.2017. Тим самим вони дотрималися процедури, встановленої законом та договором, а орендодавець відповіді не надав. Суд помилково вважав, що заява відповідача від 22.03.2017 та від 24.05.2017 є заявами про відмову у поновленні дії договору оренди землі на новий строк, оскільки відповідач мав надати відповідь саме на їх заяву від 23.05.2017. Фактично відповідач надав заяви ще не знаючи про їх пропозицію. Крім того, суд не звернув уваги на те, що відповідач надав недостовірну інформацію про свої наміри самостійно використовувати належну йому земельну ділянку, оскільки насправді він мав намір укласти договір з іншим орендарем, попри переважне право на поновлення договору з позивачем. Умови оренди, які ними пропонувались ОСОБА_1 є кращими за умови договору оренди, який укладено з ФГ «Даценко». Суд дійшов помилкового висновку, що після збору врожаю у 2017 році земельною ділянкою ОСОБА_1 позивач не користувався та земельна ділянка достроково повернута. Судом не враховано правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 25.02.2015 по справі № 6-219цс14, яка узгоджується з позицією Верховного Суду в постанові від 22.05.2019 у справі № 233/844/18, щодо застосування положень             ст. 33 Закону України «Про оренду землі». 
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачів ОСОБА_1 та                    ФГ «Даценко» - Архипенко О.А. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що ФГ «Даценко» є добросовісним орендарем, всі вимоги ст. 33 Закону України «Про оренду землі» виконано. Орендодавець висловив своє волевиявлення і більш як за 6 місяців  до закінчення договору повідомив про небажання поновлювати договір. Заява про небажання продовжувати дію договору датована 22.03.2017, незважаючи на це позивач 03.06.2017 направляє пропозицію про укладення додаткової угоди до договору. У своїх заявах ОСОБА_1 просив                  СП «Світанок» передати земельну ділянку власнику після збирання врожаю 2017 року і це прохання було виконано орендарем, земельна ділянка повернута орендодавцю. Відтак договір оренди земельної ділянки припинив свою дію після повернення земельної ділянки орендодавцю, в зв`язку з чим поновлення такого договору є неможливим. Крім того, 20.08.2017 після отримання заяв про відсутність наміру продовжувати договір оренди між власниками земельних ділянок і СП «Світанок», керівники сільськогосподарських господарств - СП «Світанок», ФК «Тікич», ФГ «Даценко» та СП «Дубівське», на зборах вирішили розподілити земельні ділянки між вказаними господарствами з метою зручного подальшого обробітку земельних ділянок єдиними масивами. При цьому позивач, ще у серпні 2017 перед поверненням ділянки, розумів і усвідомлював, що ділянка не буде використовуватись власником самостійно. Зазначення у заявах орендодавця про власне користування не можна розцінювати як обман попереднього орендаря. Судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено в задоволенні позовних вимог, оскільки такі вимоги заявлені всупереч положенням ст. ст. 3, 203, ч. 3, ст. 373, 627 ЦК України та ст. 16 Закону України «Про оренду землі».
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Представник ФГ «Даценко» - Петренко Ю.О.  просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з підстав, викладених у відзиві.
ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомив у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у його відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що 18.09.2012 між СП «Світанок», правонаступником якого є ТОВ «Інтерагроінвест» та  ОСОБА_1 укладено договір № 567 оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим                          № 3224487700:03:001:0033, площею - 4,5147 га, розташованої на території Калиновецької сільської ради Таращанського району Київської області  терміном на 5 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка використовувалася СП «Світанок» за цільовим призначенням.
29.12.2012 договір оренди земельної ділянки зареєстрований в Управлінні Держкомзему у Таращанському районі Київської області за № 322440004005133.
Згідно з п. 3.3 договору № 567 від 18.09.2012 договору оренди після закінчення строку договору, орендар має першочергове право поновлення його на певний строк в порядку та на умовах, визначених чинним законодавством».
24.03.2017 до СП «Світанок» поштовим направленням надійшла письмова заява ОСОБА_1 датована 22.03.2017, якою він повідомив про відсутність намірів продовжувати на новий строк договір оренди належної йому земельної ділянки та просив передати останню у його користування для ведення власного підсобного селянського господарства.
05.06.2017 за вих. № 567-285 маючи намір скористатися своїм переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, СП «Світанок» направило на адресу ОСОБА_1 лист-повідомлення з підписаним зі сторони СП «Світанок» проектом додаткової угоди від 23.05.2017 до договору № 567 оренди земельної ділянки від 18.09.2012 у трьох примірниках, відповідно до умов якої строк дії договору оренди пролонгується до 31.12.2024. Вказаний лист відповідач отримав 06.06.2017.
16.06.2017 до СП «Світанок» надійшла повторна заява від ОСОБА_1 датована від 24.05.2017 за змістом аналогічна первинній. У своїй заяві ОСОБА_1 просить повернути земельну ділянку у власне користування.
Після збору врожаю 2017 року земельна ділянка була повернута ОСОБА_1 про що вказують наявні у матеріалах справи дані результатів зібрання від 20.08.2017 за участю діючого на той час керівника СП «Світанок» ОСОБА_3 , агронома цього підприємства ОСОБА_4 , голови ФГ «Тікич» Ілляшенка Ф.І, голови ФГ «Даценко» Даценко В.В. та заступника директора СП «Дубівське», порядком денного якого було питання про кількість земельних ділянок, які повинні були вибути із оренди СП «Світанок» у зв`язку із закінченням строку дії договорів та визначення єдиним масивом земельних ділянок для їх виділу з метою зручності обробітку. За результатами розгляду питань порядку денного було оформлено протокол, з якого вбачається, що СП «Світанок» в особі його керівника було достовірно відомо про намір окремих власників земельних ділянок, у в тому числі        ОСОБА_1 , строк дії оренди яких з підприємством закінчувався у 2017 році, не продовжувати останні та намір укласти такі договори з іншими суб`єктами сільськогосподарського виробництва.  Згідно з показами свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 керівництво СП «Світанок» не заперечувало проти цього. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відсутність у орендодавця волевиявлення на поновлення договору оренди землі не надає переважного права позивачу на поновлення договору оренди землі.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно із ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Відповідно до ст. 792 ЦК України за договором оренди земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму(оренди) земельної ділянки регулюються законодавством.
Нормами, що регулюють спірні правовідносини є Земельний кодекс України та Закон України «Про оренду землі».
Відповідно до частини четвертої статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
У статті 33 Закону України «Про оренду землі» встановлено переважне право орендаря, який належно виконував обов`язки відповідно до умов договору, на його поновлення після закінчення строку, на який було укладено договір.
Переважне право орендарів на поновлення договору оренди поширюється на випадки, коли земля знову передається в оренду.
Так, частинами першою-п`ятою статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.
Орендар, який має намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у встановлений цим договором строк, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.
При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.
Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Відповідно до положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.
Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення.
Виходячи з положень статті 11 ЦК України, статті 2 Закону України «Про оренду землі», відповідно до яких права і обов`язки сторін виникають з актів цивільного законодавства й укладеного договору, та частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» слід дійти висновку про те, що направлення відповідачем до закінчення строку дії договору оренди повідомлення про відсутність у нього, як власника земельної ділянки, наміру поновлювати договір оренди на новий строк після закінчення терміну дії договору не створює будь-яких прав та обов`язків для сторін у розумінні статті 33 Закону України «Про оренду землі».
Відповідно до п. 3. 4 ст. 3 договору оренди, укладеного між ОСОБА_1 та             СП «Світанок» якщо орендодавець не збирається укладати новий договір оренди з орендарем або продовжувати дію цього договору, він зобов`язаний за 6 місяців до закінчення строку дії даного договору повідомити про це орендаря в письмовій формі, а також за свій рахунок відновити межі земельної ділянки в натурі.
Згідно з п. 3.1 ст. 3 цього договору він укладений строком на 5 років (до 18.09.2017).
24.03.2017 СП «Світанок» отримало від ОСОБА_1 заяву, у якій вказав, що відповідно до п. 3.4 ст. 3 договору оренди він не збирається укладати з СП «Світанок» договір на новий термін, а тому просив після збирання врожаю 2017 року повернути земельну ділянку.
24.05.2017 ОСОБА_1 знову направив СП «Світанок» заяву, у якій вказав, що не бажає продовжувати договір оренди на новий строк.
Відтак СП «Світанок» достовірно знало про те, що орендодавець не бажає укладати з ними новий договір оренди або продовжити дію договору оренди на новий строк. 
Таке право орендодавця передбачено п. 3. 4 ст. 3 договору оренди.
Доводи представника позивача про те, що подані ОСОБА_1 заяви, є заявами про розірвання договору оренди суперечать змісту заяв, у яких жодним чином не ставиться питання про розірвання договору оренди, а вказується про небажання продовжувати такий договір на новий строк з посиланням на п. 3. 4 ст. 3 договору оренди.
Крім того, позивач не використовував спірну земельну ділянки після збору врожаю 2017 року та повернув її орендодавцю. Дані обставини підтверджуються протоколом зборів представників агропідприємств від 20.08.2017, на яких був присутній і представник              СП «Світанок». Представник позивача заперечував у апеляційній інстанції присутність на зборах представника СП «Світанок», проте будь - яких доказів на спростування протоколу не надав, а також не заперечував, що спірна земельна ділянка після збору врожаю 2017 року СП «Світанок» не використовувалася.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував правові висновки, викладені у ряді постанов Верховного Суду та Верховного Суду України колегія суддів не може визнати обґрунтованими.
Так, у правових висновках, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 594/376/17-ц, Верховного Суду України від 23.11.2016           № 6-2540цс16, від 18.03.2015 № 6-4цс15, від 06.09.2017 № 6-2539цс16, від 18.03.2015 № 6-3цс15, 23.03.2016 № 6-146цс16 зазначено, що для поновлення договору оренди землі, з підстав, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення. Проте, при розгляді таких справ було встановлено, що орендодавець не надав у місячний строк відповідь на звернення орендаря про поновлення договору оренди землі.
У даній же справі орендодавець ще до закінчення договору оренди повідомив орендаря про своє небажання укласти з ним договір оренди на новий строк або продовжити дію попереднього договору, і таке його право передбачено умовами договору оренди землі.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.
ОСОБА_1 , подавши заяву про небажання продовжити дію договору оренди на новий строк діяв у відповідності до умов договору. 
Натомість направлення листа - пропозиції від 23.05.2017 про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк з додаванням додаткової угоди СП «Світанок» свідчить про те, що останнє направило таку пропозицію з порушенням права орендодавця на відмову від продовження договору на новий строк, яке передбачено п. 3. 4 ст. 3 договору оренди.
Відтак доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 мав надати відповідь на їх звернення від 23.05.2017, та оскільки такої відповіді не надав, вважається таким, що не відмовився від продовження строку оренди землі суперечать встановленим обставинам справи. До того ж друга заява  ОСОБА_1 , у якій він повідомляє СП «Світанок» про своє  не бажання продовжувати договір оренди на новий строк датована 24.05.2017, тобто вже після пропозиції позивача.
За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність волевиявлення орендодавця про продовження договору оренди чи укладення його на новий строк, про що орендар був своєчасно повідомлений відповідно до умов договору оренди землі. А повідомлення позивача про намір реалізувати переважне право на поновлення договору оренди за наявності заперечень орендодавця, відсутності його волі для цього, не є підставою для поновлення договору оренди землі, оскільки із спливом строку дії договору, коли земельна ділянка повернута орендодавцю і орендарем не використовується, та волевиявлення сторони щодо продовження договірних відносин відсутнє, припиняються і правовідносини сторін, обумовлені цим договором.
Договір оренди землі між ОСОБА_1 та ФК «Даценко» укладено 03.01.2018, тобто після закінчення строку дії договору оренди, укладеного між ОСОБА_1 та                        СП «Світанок», а відтак суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вимоги позивача про визнання такого договору недійсним не ґрунтуються на вимогах закону.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
 
апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» залишити без задоволення.
Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 30 вересня 2019 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.
 
Повний текст постанови виготовлений 15.01.2020.

 
Головуючий                                                               Л. Д. Махлай 

 Судді                                                                         В. А. Кравець

А. М. Стрижеус