ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.004130 пров. № 857/12498/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого судді –                                        Запотічного І.І.,
суддів –                                                              Глушка І.В., Довгої О.І.,
при секретарі судового засідання:                    Галаз Ю.А.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1  на  рішення  Львівського окружного адміністративного суду   від 15 жовтня  2019 року ( суддя Мартинюк В.Я.,  ухвалене в м.Львові о 16:29, повний текст складено 16.10.2019 р.)  у справі № 1.380.2019.004130 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,-  

                                           ВСТАНОВИВ:
    
13.08.2016 року   ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, та з наведених у ньому підстав,   просить  визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2097-58У від 06.02.2019 у сумі 18 276 грн. 72 коп.
В обгрунтування позову зазначив з 2016 по 2019 роки  не здійснював будь якої діяльності, в тому числі підприємницької з огляду на те, що був працевлаштований за основним місцем роботи на посаді директора Золочівського структурного підрозділу ТзОВ “Торгова група “Арс-кераміка” де отримував заробітну плату і сплачував єдиний соціальний внесок. Дані обставини підтверджуються податковими деклараціями про майновий стан і доходи за 2016-2019 роки з яких вбачається, що доходів від будь якої діяльності, в тому числі і підприємницької не отримував, довідками про доходи за основним місцем роботи, звітами про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, що підтверджують сплату єдиного соціального внеску.  Вказує, шо відносно позивача жодні податкові перевірки не проводилися, що підтверджується і самою оскаржуваною вимогою, яка не містить посилання на номери та/або дати будь яких актів податкової перевірки чи фіскального рішення щодо скаржника, не витребовувалися відповідачем та не надавалися до відповідача бухгалтерські та інші документи. Відомості з інтегрованої картки платника внеску та з Реєстру не входять до переліку “інших документів”, оскільки не підтверджують суми виплат (доходу). Такі відомості є підставою призначення перевірки, під час проведення якої у платника внеску виникає право надати пояснення, котре становить мінімальний стандарт права особи на участь у процесі прийняття рішення. Вважає, що жодних правових підстав, що чітко визначені Законом України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” та за наявності яких щодо скаржника приймались би рішення про застосування штрафних санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску не було та не існує. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного  суду  від 15 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.   
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач, ОСОБА_1 оскаржив його, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, у якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального  права, неправильне встановлення обставин справи, що мають значення для вирішення справи,  просить  скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задоволити позов повністю.  
В обгрунтування апеляційної скарги апелянт, наводить аргументи, аналогічні викладеним в позовній заяві. Зокрема вказує, що ОСОБА_1 є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесена оскаржувана вимога, нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обовязок по сплаті єдиного внеску позивачем як особою, що провадить  підприємницьку діяльність. Зазначає, що в період з 2016 по 2019 рік позивач не здійснював будь-якої діяльності, в т.ч. і підприємницької з огляду на те, що був працевлаштований за основним місцем роботи на посаді директора Золочівського структурного підрозділу ТОВ «Торгова група «Арс-Кераміка» де отримував заробітню плату і сплачував єдиний соціальний внесок.
Відповідач – Головне управління ДФС у Львівській області  у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти вимог апелянта, вважає їх безпідставними, а оскаржуване рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.     
В судовому засіданні представник апелянта надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі,  просив  скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.  
Представник відповідача в судовому засідані заперечив проти апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення залишити без змін.  
Протокольною ухвалою суду від 20.01.2020 року продовжено строки розгляду справи на 15 днів.
Заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, обговоривши доводи апеляційної  скарги та відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна  скарга   підлягає до   задоволення з наступних  підстав.
Судом встановлено, що Головним управлінням ДФС у Львівській області виставлено ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.02.2019 року за №Ф-2097-58У, відповідно до якої загальна сума боргу платника єдиного внеску станом на 02.04.2019 року становить 18276 грн. 72 коп., в тому числі недоїмка – 18276 грн. 72 коп., штрафи – 0 грн. 00 коп., пеня – 0 грн. 00 коп. 
В подальшому дана вимога про сплату боргу (недоїмки) була передана на виконання до органів державної виконавчої служби.  
Не погодившись з наведеною вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивач звернувся з позовом до адміністративного суду.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом правомірно сформовано ФОП ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2097-58У від 06.02.2019 року на суму 18276 грн.72 коп. відповідно до облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів на підставі Закону України № 2464  від 08.08.2010 року «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» та Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 20.04.2015 року №449.
Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” від 08.08.2010 року за №2464 (надалі – Закон України № 2464).
Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України №2464, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з п.6 ч.1 ст.1 Закону України №2464, недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
За приписами ст.4 Закону України №2464, платниками єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - ЄВ) є, зокрема, фізичні особи - підприємці та особи, які провадять незалежну професійну діяльність.
Платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати і сплачувати єдиний внесок (п.1 ч.2 ст.6 Закону України № 2464).
Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України № 2464, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абз.3 ч.8  ст.9 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”).
Згідно з ч.12 ст.9 Закону України № 2464, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 25 Закону України № 2464, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Колегія суддів зазначає, що 10.06.2016 набрав чинності наказ Міністерства фінансів України від 07.04.2016 року за №422 “Про затвердження Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” (надалі - Наказ №422).
Відповідно до Наказу №422, оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами Державної фіскальної служби України в інформаційній системі органів ДФС. Для обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються інтегровані картки платників (надалі - ІКП) за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з витягом з ІКП, в позивача наявна недоїмка по єдиному внеску на загальну суму 18276 грн. 72 коп., в тому числі: 
- 8 448,00 грн. - нараховано розрахункову суму єдиного внеску за рік (2017). Нарахування єдиного внеску №36918 70/ЄУ від 09.02.2018 року, термін сплати 09.02.2018 року;
- 2 457,18 грн. - нараховано ЄВ ФОП, в тому числі на спрощеній системі та фермерам. Нарахування єдиного внеску №6601633/ЄУ від 19.04.2018 року,  термін сплати 19.04.2018 року;
- 2 457,18 грн. - нараховано ЄВ ФОП, в тому числі на спрощеній системі та фермерам. Нарахування єдиного внеску №7988770/ЄУ від 19.07.2018 року, термін сплати 19.07.2018 року;
- 2 457,18 грн. - нараховано ЄВ ФОП, в тому числі на спрощеній системі та фермерам. Нарахування єдиного внеску №9384264/ЄУ від 19.10.2019 року, термін сплати 19.10.2018 року;
- 2 457,18 грн. - нараховано ЄВ ФОП, в тому числі на спрощеній системі та фермерам. Нарахування єдиного внеску №656741/ЄУ від 21.01.2019 року, термін сплати 21.01.2019 року.
Разом з тим як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 в період з 2016 по 2019 роки не здійснював підприємницької діяльності, а був працевлаштваний за основним місцем роботи на посаді директора Золочівського структурного підрозділу ТОВ  «Торгова група «Арс-кераміка» де отримував заробітну плату і сплачував єдиний соціальний внесок.
Зокрема, дані обставини підтверджуються податковими деклараціями про майновий стан і доходи за 2016-2019 роки,  з яких вбачається,  що доходів від будь-якої діяльності, в т.ч. і підприємницької не отримував, довідками про доходи за основним місцем роботи, звітами про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, що підтверджують сплату єдиного соціального внеску. 

Верховний суд  у постанові від 04.12.2019р., справа № 440/2149/19 сформулював правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
З врахуванням наведеного колегія суддів вважає, що доводи апелянта є обгрунтованими, та дають підстави вважати, що судом першої інстанції не повно зясовано обставини, що мають значення для справи, а відтак оскаржуване рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
З врахуванням положень ч.1 ст.139 КАС Украіни слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС в Львівській області в користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 1921грн. 90 коп.
Керуючись статтями 308, 315, 317, 321, 322, 325,  Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                              ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.   
Рішення  Львівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 1.380.2019.004130 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати  вимогу ГУ ДФС у Львівській області від 06.02.2019р. № Ф-2097-58У.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Львівській області на користь ОСОБА_1  витрати по сплаті судового збору в сумі 1921, 90 грн. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків визначених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.    

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	О. І. Довга  	
Повне судове рішення складено 19.02.2020