ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1076/20 Справа № 171/1878/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Семенова Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 171/1878/18
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді - Барильської А.П.,
суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.
секретар судового засідання – Голуб О.О.
сторони:
заявник - ОСОБА_1 
заінтересована особа - ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, в режимі відеоконференції,апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2019 року, яке постановлено суддею Семеновою Н.М. у м. Апостолове Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 27 червня 2019 року, -
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2018 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 , шлюб з яким було зареєстровано 22.09.1998 року народження. Спадкоємцями за законом на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 окрім неї, дружини, є син померлого – ОСОБА_2 та мати померлого ОСОБА_4 , яка відмовилась від належної їй частки спадщини на її користь, відповідно до заяви від 24 липня 2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Геращенко Г.В. за реєстром № 1294.
10.09.2018 року вона отримала листа від державного нотаріуса Апостолівської державної нотаріальної контори Штельмак Н.А. про те, що 20.12.2016 року видане за реєстровим № 1198 свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_3 , було видане без підтвердження факту родинних відносин ОСОБА_4 зі спадкодавцем, оскільки у свідоцтві про народження спадкодавця – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 серії НОМЕР_1 , виданого Боровківською сільською радою В-Дніпровського району Дніпропетровської області, його матір`ю зазначена ОСОБА_5 . 
Наявна розбіжність перешкоджає заявнику реалізувати її спадкові права.
На підставі наведеного вище ОСОБА_1 просила суд встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є матір`ю ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2019 року заяву задоволено.
Встановлено факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є матір`ю ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
В апеляційній скарзі заінтересована особа ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції посилаючись на те, що суд першої інстанції, в порушення ч.4 ст.315 ЦПК України, при наявності інших спадкоємців та наявності спору про право, не залишив заяву ОСОБА_1 без розгляду.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Заслухавши суддю-доповідача, заінтересовану особу ОСОБА_2 , в режимі відеоконференції, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню із залишенням заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про встановлення факту родинних відносин без розгляду, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 377 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 255 і 257 ЦПК України.
Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною першою статті 264 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Оскаржуване рішення вказаним вимогам не відповідає.
Статтями 4, 5 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободу чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визнати у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
За змістом ст.ст. 11,15 ЦК України, цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.
Захист цивільних прав – це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально – правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України, зокрема, встановлено такий спосіб, як визнання права.
Власник порушеного права може скористатися не будь-яким способом, а цілком конкретним способом захисту свого права.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.
Частіше за все спосіб захисту порушеного права визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав на підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.
Враховуючи зазначені норми процесуального права, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети — ні.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», роз`яснено, що справи про спадкування розглядаються за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3 , після смерті якого залишились спадкове майно.
Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець залишив заповіт, згідно якого земельний пай, що належав спадкодавцю на підставі сертифікату серії ДП № 0153155 виданого 20.03.1997 року, заповів ОСОБА_6 та останній звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 (том. 1 а.с.58)
З заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 до нотаріальної контори звернулись дружина спадкодавця ОСОБА_1 та син спадкодавця - ОСОБА_2 . Також, з заявою про відмову від спадщини на користь дружини померлого ОСОБА_1 зваернулась мати померлого - ОСОБА_4 . (том 1 а.с.47,62,65).
Із матеріалів справи також вбачається, що між спадкоємцями померлого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує спір про поділ спадкового майна.
Звертаючись до суду із вимогою про встановлення факту родинних відносин, а саме того, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є матір`ю ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , заявник зазначала, що встановлення цього факту їй необхідно для набуття права на спадкування.
З правовідносин, які виникли між сторонами, вбачається спір про право на спадщину, а отже, спір має розглядатися судом у порядку позовного провадження.
Такі висновки ґрунтуються на положеннях статті 294 ЦПК України та роз`ясненнях, що містяться у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».
Разом з тим, вимоги ОСОБА_1 обмежені вирішенням питання про встановлення факту, що має юридичне значення, без пред`явлення вимог для подальшого вирішення спору по суті. Отже, суд може встановити лише юридичний факт у тому випадку, якщо встановлення цього факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.
Відповідно до вимог частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Таким чином, факт, який просить встановити заявник, не може бути встановлений в порядку окремого провадження.
Вищевикладене не позбавляє заявника права звернутися до суду для вирішення цього питання в порядку позовного провадження.
Зважаючи на те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує спір про право на спадщину, який має розглядатися судом в порядку позовного провадження, розгляд заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення в порядку окремого провадження суперечить вимоги ст.294 ч.6 ЦПК України.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не можна визнати таким, що відповідає вимогам закону, тому оскаржуване рішення, на підставі ст.377 ЦПК України, підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_1 – залишенню без розгляду. При цьому колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити заявнику її право пред’явити позов на загальних підставах. 
Керуючись ст. ст. 294, 367, 374, 376, 380-383 ЦПК України, суд - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2019 року скасувати.
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин залишити без розгляду.
Роз`яснити ОСОБА_1 право пред’явити позов на загальних підставах.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 29 січня 2020 року.

Головуючий: 

Судді: