ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року	Львів	Справа № 140/2563/19 пров. № 857/13144/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Затолочного В.С.,
суддів:                                                            Матковської З.М., Шавеля Р.М.,
з участю секретаря судового засідання          Омеляновської Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 року у справі № 140/2563/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Сорока Ю.Ю. в порядку письмового провадження в м. Луцьк Волинської області 28.10.2019 року), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Волинської митниці ДФС (надалі також - відповідач), в якому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 30.07.2019 року № UA205110/2019/000945/2.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, який покликаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, які мають істотне значення для вирішення спору, просить рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 року скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.
В обґрунтування апеляційних вимог наводячи норми матеріального права та окремі обставини справи вказує, що позивач через декларанта ФОП ОСОБА_2 здійснював митне оформлення транспортного засобу. У зв`язку із цим, декларантом було подано до Волинської митниці ДФС митну декларацію № UA205090/2019/089764 та передбачений Митним Кодексом України (надалі також – МК України) перелік документів, де за 6 резервним методом в графах 12 та 45 поданої декларації декларантом заявлено митну вартість на рівні 1600 євро, що еквівалентно 45480,25 грн.
Однак, Волинська митниця ДФС не погодилася із вищезазначеною декларантом митною вартістю та прийняла 30.07.2019 рішення № UA205110/2019/000945/2 про коригування митної вартості товарів, яким визначила митну вартість товару за резервним методом у сумі 4512,00 євро.
Позивач вважає, що ним було надано митному органу достатні докази на підтвердження вказаної ним у митній декларації № UA205090/2019/089764 ціни, а тому у відповідача не було правових підстав для прийняття рішення про коригування митної вартості транспортного засобу.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності.
Частиною 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до положень частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
З метою митного оформлення транспортного засобу позивачем через декларанта ФОП ОСОБА_2 подано до Волинської митниці ДФС митну декларацію № UA205090/2019/089764 щодо товару – легковий автомобіль марки VOLKSWAGEN, моделі SHARAN, календарний рік виготовлення - 2006, модельний рік виготовлення – 2006, ідентифікаційний номер (номер кузова) – НОМЕР_1 , об`єм двигуна – 1968 куб. см, потужність двигуна – 103 кВт, тип двигуна – дизель, колір – синій, колісна формула – 4*2, загальна кількість місць, включаючи місце водія за документами виробника – 7, категорія транспортного засобу – М1, призначення: для перевезення пасажирів по дорогах загального користування, де в графах 12 та 45 поданої декларації декларантом за 6 резервним методом заявлено митну вартість на рівні 1600 євро, що еквівалентно 45480, 25 грн.
На підтвердження обґрунтованості заявленої в митній декларації митної вартості товару та обраного методу її визначення декларант надав митному органу разом з декларацією такі документи: договір купівлі-продажу вживаного автомобіля (рахунок- фактура) від 18 липня 2019 року; акт проведення огляду (переогляду) товарів транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 22 липня 2019 року № UA205010/2019/132282; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 ; інформацію із каталогу Schwacke 016297/30691280; договір про надання послуг митного брокера; фото; сертифікат відповідності від 23 липня 2019 року UA/009/129524-29 та інші документи (паспортний документ фізичної особи для перетину державного кордону, паспорт громадянина України, документи про сплату митних платежів тощо).
Під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості було встановлено, що в графах 12 та 45 поданої митної декларації декларантом заявлено митну вартість на рівні 1600 євро, що еквівалентно 45480,25 грн.
При цьому, згідно договору купівлі-продажу від 18.07.2019 року № б/н вартість даного транспортного засобу становить 1000 євро (графа 22, 42 митної декларації).
В той же час, відповідно до витягу із каталогу Schwacke від 25.07.2019 року № 016297/30691280 вартість даного транспортного засобу становить 1600 євро.
У зв`язку з тим, що, на думку відповідача, документи, подані для підтвердження митної вартості товарів, не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а також в зв`язку з спрацюванням ризиків АСАУР «Вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Обов`язкове залучення відповідного спеціалізованого підрозділу для визначення MB за VIN-кодами: WVWZZZ7MZ6V025622, валюта - EUR, вартість - 4512,00» та згідно наказу ДФС України від 28.11.2018 № 780 «Про забезпечення моніторингу за митними оформленням транспортних засобів, бувших у використанні» у відповідності до ст. 53 МК України декларанту було запропоновано в 10-ти денний термін надати: договори (угоди, контракти) із третіми особами, пов`язані з поставкою товару, митна вартість якого визначається; банківські платіжні документи, що підтверджують оплату за товар якщо рахунок сплачено; транспортні (перевізні) документи; копію митної декларації країни відправлення; висновки про вартісні та якісні характеристики оцінюваного товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.
У зв`язку з тим, що позивачем витребувані документи надані не були, за результатом проведеної процедури консультації з декларантом відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 30.07.2019 № UA205110/2019/000945/2, яким митну вартість товару визначено на рівні 4512 євро.
На підставі рішення про коригування митної вартості товару від 30.07.2019 № UA205110/2019/000945/2 Волинською митницею видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 30.07.2019 року № UA205110/2019/99931.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в оскаржуваному рішенні митний орган навів достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, вказано джерела інформації, що використовувались відповідачем для визначення митної вартості, зазначено послідовність застосування методів визначення митної вартості та причини, через які не був застосований метод, що передує методу, обраному митним органом.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції і надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, зазначає наступне.
Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України та іншими законами України.
Розділ ІІІ МК України регулює питання митної вартості товарів та методи її визначення.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно із частиною першою статті 51 МК України митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).
Відповідно до статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 МК України).
Згідно з частиною другою статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Відповідно до статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною третьою статті 53 МК України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Отже, з аналізу наведених вище норм законодавства слідує, що орган доходів і зборів досліджує документи стосовно усіх товарів, які переміщуються через митний кордон, на предмет перевірки правильності визначення митної вартості. Виключно висновки, що ґрунтуються на дослідженні документів, доданих до митної декларації, можуть бути підставою для витребування додаткових документів. При цьому, лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Відтак, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у правильності визначення декларантом митної вартості.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 809/1469/16.
Як вбачається з матеріалів справи, декларантом самостійно визначено розмір митної вартості товару на рівні 1600 євро, що еквівалентно 45480,25 грн., із використанням 6 резервного методу.
Декларантом подані наступні документи: договір купівлі-продажу вживаного автомобіля (рахунок-фактура) від 18 липня 2019 року; акт проведення огляду (переогляду) товарів транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 22 липня 2019 року № UA205010/2019/132282; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 ; інформацію з каталогу Schwacke 016297/30691280; договір про надання послуг митного брокера; фото; сертифікат відповідності UA/009/129524-29 від 23 липня 2019 року та інші документи (паспортний документ фізичної особи для перетину державного кордону, паспорт громадянина України, документи про сплату митних платежів тощо) на підтвердження заявленої митної вартості транспортного засобу.
Враховуючи те, що подані декларантом документи, на думку відповідача, не містили об`єктивні числові значення складових митної вартості товарів, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена, або підлягає сплаті за цей товар, митний орган сформував вимогу про надання додаткових документів.
Для підтвердження митної вартості, на вимогу відповідача, в підтвердження митної вартості транспортного засобу декларантом було подано додаткові документи, а саме: «Schwacke 016297», фото транспортного засобу, лист декларанта, скріншоти з європейських торгівельних сайтів.
Неподання декларантом усіх запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом резервного методу визначення митної вартості за ціною 4512 євро.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Водночас, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені в статті 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Такий висновок суду, відповідає правовій позиції в подібних правовідносинах, викладеній в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 в справі № 809/1884/16.
При цьому, декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 Митного кодексу України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість. 
Зі змісту положень розділу ІІІ («Митна вартість товарів та методи її визначення») Митного кодексу України випливає, що в аспекті реалізації процедур із визначення митної вартості товарів основоположну роль відіграє принцип обґрунтованості. Так, зокрема, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановленні належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановленні достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів. Відповідно до положень пункту третього частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 08 жовтня 2019 року (справа № 803/776/17) та постанові від 22 жовтня 2019 року (справа № 140/231/19).
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідачем не доведено наявності у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару, а саме заявлення позивачем неповних та/або недостовірних відомостей про його митну вартість та відсутність у документах, поданих до митного оформлення, відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена, або підлягає сплаті за товари.
У рішенні про коригування митної вартості товарів від 30.07.2019 № UA205110/2019/000945/2 вказано, що митна вартість товарів не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом. Тобто, відповідач при прийнятті рішення застосував пункт 2 частини шостої статті 54 МК України. При цьому митну вартість він визначив за другорядним методом – резервним. Його застосування передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі. Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях. 
Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Відповідно до пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року № 598, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.
Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Разом з тим, спірне рішення містить посилання на те, що рівень митної вартості митним органом визначено на підставі цінової інформації, наданої моніторинговою групою. В даному рішенні відсутні будь-які посилання на номери та дати митних декларацій, будь-які інші джерела, на підставі яких здійснено коригування митної вартості товару, що не дає підстав вважати вказане рішення обґрунтованим та мотивованим.
При прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем використано інформацію, надану у зв`язку зі спрацюванням ризиків АСАУР «Вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Обов`язкове залучення відповідного спеціалізованого підрозділу для визначення MB за VIN- кодами: WVWZZZ7MZ6V025622, валюта - EUR, вартість - 4512,00». Однак, документів, які б підтверджували цю вартість, відповідач суду не надав.
Що стосується висновків суду першої інстанції про наявність у відповідача обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, а відтак і правильності визначення митної вартості у зв`язку з тим, що декларантом заявлено митну вартість за резервним методом на рівні 1600 євро, про що свідчить інформація, внесена у графу 45 митної декларації, при цьому, згідно фактури від 18.07.2019 ціна товару становить 1000 євро, то такі є необґрунтованими з огляду на наступне.
При виборі методу визначення митної вартості декларант виходив з того, що за договором купівлі-продажу транспортного засобу кошти за товар оплачені покупцем, а документального підтвердження оплати ціни товару позивач не міг надати для митного оформлення, тому ціна імпортованого автомобіля була визначена на основі цінової інформації електронного каталогу «SCHWACKE». Вартість транспортного засобу з урахуванням технічних характеристик, комплектації декларантом визначена на основі розрахунку вказаного електронного каталогу на рівні 1600 євро.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що оплата за товар підтверджена договором купівлі-продажу вживаного автомобіля (рахунком - фактурою) від 18 липня 2019 року.
Верховний Суд у постанові від 08.10.2019 року у справі № 803/776/17 дійшов до висновку, що рахунок - фактура є фактично розрахунково-платіжним документом, передбачає встановлення певних сум до оплати покупцеві за товар, що поставляється.
З приводу покликання відповідача на те, що позивачем не було надано платіжного документа, що підтверджує сплачену суму за даний транспортний засіб, апеляційний суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 23.07.2019 року у справі № 1140/3242/18 відхилив доводи митного органу про відсутність документів, що підтверджують оплату товару, як підставу виникнення сумнівів щодо митної вартості товару, оскільки у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості. Згідно з частиною сьомою статті 58 МК України платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно).
До того ж, відсутність платіжного документа ніяк не може вплинути на визначення митної вартості товару за шостим резервним методом, в основу визначення якого позивач поклав офіційну інформацію каталогу «SCHWACKE».
Крім того, сумніви у митного органу полягали у заниженні митної вартості автомобіля, а не її завищенні, тобто мотивація ухваленого рішення суду першої інстанції виходить за межі доказування у справі, предметом спору у якій є саме збільшення вартості товару, що поставляється.
Таким чином, оскільки, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом в розмірі 4512 євро, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 30.07.2019 № UA205110/2019/000945/2 є правомірним.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності коригування митної вартості товару згідно з оскаржуваним рішенням від 30.07.2019 № UA205110/2019/000945/2, тому таке підлягає визнанню його протиправним та скасуванню.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.
Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно частин першої та другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Невідповідність висновків суду обставинам справи вважається у тому разі, якщо останні встановлені судом повно та згідно з дослідженими ним доказами, проте висновки зі встановлених обставин зроблені невірно.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції у справі, що розглядається, неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки встановленим обставинам, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду скасувати прийняттям нового судового рішення про задоволення позову.
Згідно з частиною шостою статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Загальне правило розподілу судових витрат полягає в тому, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
З матеріалів справи видно, що позивач, звертаючись до суду з позовною заявою сплатив 768,40 гривень судового збору згідно квитанції від 19.08.2019 № МР_АВ060395МОА_9201553 (а.с.2).
За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено 1153 гривні судового збору, що підтверджується квитанцією від 24.12.2019 № МР_АВ050301КЕО_11558130 (а.с. 140).
Зважаючи на те, що понесені позивачем витрати у розмірі 1921,40 гривні щодо сплати судового збору у розглядуваній справі підтверджені належними доказами, то відповідно в його користь за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці ДФС потрібно стягнути 1921,40 гривні сплаченого судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.
Керуючись статтями 132, 139, 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 року у справі № 140/2563/19 скасувати та прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 до Волинської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 30 липня 2019 року № UA205110/2019/000945/2.
Стягнути на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцяти однієї) гривні 40 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці ДФС.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 13.02.2020