П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 824/403/19-а 
Головуючий у 1-й інстанції:  Маренич І.В.
          Суддя-доповідач:  Залімський І. Г. 
04 лютого 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Залімського І. Г. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Сушка О.О. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління ДФС України у Чернівецькій області  та ОСОБА_1 на  рішення   Чернівецького окружного адміністративного суду  від  28 травня 2019 року (ухвалене 28 травня 2019 року у м. Чернівці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС України у Чернівецькій області про  визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії, визнання протиправним та скасування рішення, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС України у Чернівецькій області, у якому просив суд:
- визнати дії Головного управління ДФС у Чернівецькій області щодо взяття ОСОБА_1 на облік у якості особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність протиправною та зобов`язати зняти з такого обліку починаючи з 27.01.2018;
- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення №0039825607 від 21.12.2018  Головного управління ДФС у Чернівецькій області.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 28.05.2019 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №0039825607 від 21.12.2018  Головного управління ДФС у Чернівецькій області. Відмовлено у задоволенні позову в іншій частині.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням у частині задоволення позову, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 28.05.2019 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що законодавством передбачено, що якщо контролюючим органом при здійсненні своїх функцій  за результатами перевірок та звірок, або на підставі інформації від третіх осіб, або на підставі даних інших державних органів чи відповідних державних реєстрів встановлено, що фізична особа зареєстрована як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, але не перебуває на обліку чи знята з обліку в контролюючому органі, то таким органом вживаються заходи для подання такою фізичною особою заяв та документів для взяття на облік як платника єдиного внеску. Така фізична особа обліковується в реєстрі страхувальників як особа, яка проводить незалежну професійну діяльність з ознакою «платник не подав заяви для взяття на облік». Таким чином, оскільки позивач перебуває на податковому обліку з 27.01.2018, як особа яка провадить незалежну професійну діяльність (адвокатську) та не сплачує єдиного соціального внеску, до ОСОБА_1 контролюючим органом правомірно застосовано штрафні санкції та нараховано пеню на підставі спірного рішення.
Позивач не погодився із рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 28.05.2019 у частині відмови у задоволенні позову. Позивач наголошує на тому, що взяття його на облік відповідачем з 27.01.2018 як особи, яка провадить незалежну професійну діяльність суперечить законодавству України, адже станом на 27.01.2018 позивач вже перебував на обліку як фізична-особа підприємець, а відповідач без відома та за відсутності відповідних звернень позивача взяв його на облік як особу, яка провадить незалежну професійну діяльність. Позивач зазначає, що відмова у задоволенні позову в цій частині може призвести до подальших незаконних дій відповідача, а тому ефективним засобом захисту права позивача в цій частині є саме зобов`язання відповідача зняти його з обліку як особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, починаючи з 27.01.2018.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2019, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Встановлено, що 25.10.2005 ОСОБА_1 Зареєстрований як фізична особа-підприємець та 31.10.2005 взятий на податковий облік. Види діяльності згідно кодів КВЕД: 46.19 діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту, 81.10 комплексне обслуговування об`єктів, 55.10 діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщення, 61.10 діяльність у сфері проводового електрозв`язку. 61.90 інша діяльність у сфері електрозв`язку, 62.02 консультування з питань інформатизації, 62.09 інша діяльність у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем, 63.11 оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана з ними діяльність, 63.99 надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у., 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, 69.10 діяльність у сфері права, 69.20 діяльність у сфері бухгалтерського обліку й аудиту; консультування з питань оподаткування. 
27.12.2005 ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №3295, у зв`язку з чим в реєстраційних даних інформаційної системи "Податковий блок" йому 27.01.2018 встановлено ознаку незалежної професійної діяльності (адвокат).
Листом Чернівецької ОДПІ від 14.08.2017 №8494/24-12-08-01-13 контролюючий орган звернувся до позивача  із повідомленням про необхідність подання заяв для взяття на облік як платника податків або надання підтвердження здійснення діяльності, як найманої особи (в складі адвокатського об`єднання, спілки, тощо).
18.12.2018 позивач звернувся до Чернівецького управління ГУ ДФС у Чернівецькій області із проханням надати розрахунок заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску починаючи із дати виникнення такої заборгованості.
Листом Головного управління ДФС у Чернівецькій області від 22.12.2018 №3262/ФОП/24-13-54-05 повідомлено позивача щодо наявної недоїмки по єдиному соціальному внеску.
Одночасно надіслало позивачу рішення №0039825607 від 21.12.2018, яким до ОСОБА_1 за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування застосовано штраф у розмірі 1457,18 грн та за період з 20.04.2018 по 05.10.2018 нараховано пеню у розмірі 679,55 грн.
Позивач оскаржив рішення №0039825607 від 21.12.2018 в адміністративному порядку, однак рішенням ДФС України від 20.09.2019 скаргу позивача залишено без задоволення, а  рішення №0039825607 від 21.12.2018 - без змін.
Вважаючи дії та рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що Закон №2464 і ПК України не містять норм, які б чітко регулювали умови та порядок сплати ЄСВ у випадку, якщо фізична особа є підприємцем і одночасно займається незалежною професійною діяльністю. У в разі якщо особа взята на облік як самозайнята особа, яка здійснює підприємницьку діяльність, вона не зобов`язана повторно ставати на облік та подавати документи як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність. Зважаючи на це, у фіскального органу відсутні підстави "втручатись" у право власності платника єдиного внеску, оскільки таке втручання не засноване на законі, про що свідчить і практика Європейського суду з прав людини, зокрема висновки суду у рішеннях по справах "Щокін проти України", "Христов проти України", "Новоселецький проти України", "Рисовський проти України".
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовна вимога про визнання дії Головного управління ДФС у Чернівецькій області щодо взяття ОСОБА_1 на облік у якості особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність протиправною та зобов`язати зняти з такого обліку починаючи з 27.01.2018, є неналежним способом захисту порушених прав позивача, оскільки не несе за собою настання певних результатів, не передбачений приписами чинного законодавства та не забезпечить належний спосіб захисту відновлення порушеного права позивача, тому відсутні законодавчо передбачені підстави для задоволення цієї частини позовних вимог. Належним способом захисту порушеного права позивача в даному випадку, на думку суду, є оскарження рішення №0039825607 від 21.12.2018.
Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, однак не погоджується із висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, та враховує викладене нижче.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (Закон №2464-VI).
Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (частина друга статті 2 Закону № 2464-VI).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктами 4, 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VІ установлено, що платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Відповідно до частини другої статті 5 Закону №2464-VI узяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.
Взяття на облік платників єдиного внеску, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI, здійснюється органом доходів і зборів із внесенням відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб (частина 2 статті 5 Закону №2464-VI).
Питання взяття на облік, внесення змін до облікових даних та зняття з обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у територіальних органах ДФС, надання контролюючим органам відомостей про зміну класу професійного ризику виробництва Фондом соціального страхування за період до 01 січня 2016 року, надання Пенсійному фонду України та фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про взяття на облік/зняття з обліку платників єдиного внеску визначаються Порядком № 1162 (пункт 2 розділу І Порядку №1162).
Порядок поширюється на платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI (пункт 3 розділу І Порядку №1162).
Взяття на облік юридичних осіб (їх відокремлених підрозділів) та фізичних осіб - підприємців, відомості щодо яких містяться в Єдиному державному реєстрі, як платників єдиного внеску підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру, яка надсилається (видається) цим юридичним особам (відокремленим підрозділам) та фізичним особам - підприємцям у порядку, встановленому Законом України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (Закон №755-IV) (пункт 4 розділу ІІ Порядку № 1162).
Взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону №755-IV, контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою № 1-ЄСВ згідно з додатком 1, заяви про взяття на облік платника єдиного внеску (члена фермерського господарства) за формою № 12-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку (пункт 1 розділу ІІІ Порядку №1162).
Платники єдиного внеску, зазначені в пункті 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI, подають заяву за формою № 1-ЄСВ (додаток 1) протягом 10 календарних днів після державної реєстрації незалежної професійної діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання документа, що підтверджує право фізичної особи на ведення незалежної професійної діяльності (пункт 2 розділу ІІІ Порядку № 1162).
Платникам єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону №755-IV, контролюючим органом наступного робочого дня з дня взяття на облік безоплатно надсилається (вручається) повідомлення про взяття їх на облік за формою № 2-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку (пункт 3 розділу ІІІ Порядку № 1162).
Ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру здійснюється на підставі положення, що затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування (абзац другий частини третьої статті 16 Закону № 2464-VI).
Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України, користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування (абзац третій частини першої статті 20 Закону № 2464-VI).
Відомості про фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, подаються безпосередньо зазначеними особами (абзац третій частини другої статті 20 Закону № 2464-VI).
Порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та порядок надання інформації з реєстру застрахованих осіб визначається Положенням № 10-1.
З метою забезпечення обробки інформації в реєстрі застрахованих осіб для кожної застрахованої особи автоматично створюється облікова картка, якій присвоюється номер облікової картки (пункт 1 розділу ІІІ Положення № 10-1).
Облікова картка відкривається в разі, зокрема, надходження у складі звітності відомостей про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; в інших випадках, передбачених Законом № 2464-VI (пункт 2 розділу ІІІ Положення № 10-1).
За змістом пункт 2 розділу ІV Положення № 10-1 до облікових карток реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема відомості про фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; відомості про нарахування страхових внесків та єдиного внеску фізичними особами - підприємцями та особами, які провадять незалежну професійну діяльність.
Процедуру, форму, строки подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску до ДФС України, яка є центральним органом виконавчої влади, що реалізує, зокрема, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань сплати єдиного внеску, її територіальних органів, визначає Порядок № 435.
Пунктом 16 розділу ІV Порядку № 435 передбачено, що фізичні особи - підприємці, які мають ознаку незалежної професійної діяльності, формують та подають до органів доходів і зборів окремі звіти щодо сум нарахованого єдиного внеску (додаток 5).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 січня 2012 року у справі «Рисовський проти України» підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ( параграф 70).
За практикою Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правил про прийняття рішення на користь платників податків, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справа «Серков проти України», заява № 39766/05, параграф 43).
Наведені норми права свідчать про те, що фізична особа-підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різними платниками єдиного внеску. Законом №2464-VI не передбачається порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами - підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності.
При цьому аналіз пунктів 1, 2 розділу ІІІ Порядку № 1162 вказує на те, що цим Порядком не передбачено для контролюючого органу можливості самостійно взяття на облік як платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, шляхом встановлення ознаки незалежної професійної діяльності. Взяття такої особи на облік платників єдиного внеску можливе виключно за її заявою.
До того ж, як передбачено у пункті 4 розділу VI Порядку №1162, фізична особа, зареєстрована як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, але не перебуває на обліку чи знята з обліку в контролюючому органі, обліковується в реєстрі страхувальників як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, з ознакою «платник не подав заяви для взяття на облік».
Матеріали справи не містять, а відповідачем не доведено того, що позивач подавав заяви за формою №1-ЄСВ до контролюючого органу. При цьому, позивач заперечує вчинення ним будь-яких дій направлених на взяття його на облік як особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність.
Системний аналіз норм Закону № 2464-VI та Положення № 10-1 свідчить про відсутність повноважень у контролюючого органу за власною ініціативою без наявності звітності платника єдиного внеску (особи, яка провадить незалежну професійну діяльність/фізичної особи - підприємця), в якій містяться відомості про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, вносити зміни (подавати інформацію до Пенсійного фонду України щодо змін) до облікової картки платника єдиного внеску шляхом встановлення ознаки незалежної професійної діяльності та відповідно нараховувати єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску на місяць, визначеного Законом № 2464-VI як граничний мінімальний внесок для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.
Разом з цим наявна колізія між положеннями нормативно-правових актів різної юридичної сили, а саме: приписи п.16 розділу ІV Порядку №435, яким передбачено обов`язок формування та подання звіту фізичною особою-підприємцем, з ознакою незалежної професійної діяльності, не відповідають положенням пунктів 4 та 5 ч.1 ст.4 Закону № 2464-VI.
При цьому положення пункту 16 розділу IV «Формування звіту» Порядку №435 відсилають до додатка 5 «Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску», розділом 6 якого визначені типи платника, серед яких окремо зазначено ФО - на загальній системі оподаткування, ФО - на спрощеній системі оподаткування, особу, яка провадить незалежну професійну діяльність, членів фермерського господарства. Визначення окремого типу платника «фізична особа-підприємець, з ознакою незалежної професійної діяльності» формою звіту не передбачено.
За наявного існуючого правового регулювання суд вважає, що взяття та перебування на обліку платників єдиного внеску фізичної особи-підприємця з ознакою провадження незалежної професійної діяльності Законом №2464-VI не передбачено. Хоча процедура щодо обліку платників єдиного внеску й була встановлена підзаконним нормативно-правовим актом, однак у частині визначення видів платників єдиного соціального внеску вона суперечить Закону №2464-VI, тому немає підстав вважати, що дії органу, який використовував таку процедуру, узгоджуються з принципом належного врядування, оскільки надано перевагу приписам нормативно-правового акта, нижчому за ієрархією від указаного Закону.
Наведені висновки повністю узгоджуються із рішенням Верховного Суду у зразковій справі №520/3939/19, в якому Верховний Суд виклав, зокрема, наступні правові висновки:
- за наявного існуючого правового регулювання взяття та перебування на обліку платника єдиного внеску фізичної особи-підприємця з ознакою провадження незалежної професійної діяльності не передбачено;
- взяття контролюючим органом на облік особи як платника єдиного внеску - фізичної особи-підприємця ( пункт 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI ) та внесення відомостей до реєстру застрахованих осіб унеможливлює нарахування єдиного внеску за іншим типом платника без прийняття відповідних рішень і внесення змін щодо попереднього обліку особи у спосіб, визначений Законом і підзаконними нормативно-правовими актами;
- зміна контролюючим органом обліку особи платника єдиного внеску в спосіб, не встановлений Законом або встановлений підзаконним нормативно-правовим актом, який не відповідає Закону в цій частині, та нарахування на підставі таких дій єдиного внеску, суперечить принципам законності та належного врядування. 
З урахуванням наведеного у сукупності, колегія суддів вважає, що відповідач безпідставно встановив позивачу як платнику єдиного внеску (фізичній особі-підприємцю) ознаку незалежної професійної діяльності та застосував до позивача штраф і пеню за несплату єдиного внеску, нарахованого на вказаній підставі.
Відтак, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність спірного рішення №0039825607 від 21.12.2018 про застосування штрафу та нарахування пені.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору   статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі  "Чахал проти Об`єднаного Королівства" ЄСПЛ зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
У рішенні від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Таким чином, надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору і статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.
В ході судового розгляду даної справи встановлено, що у зв`язку із тим, що відповідач з 27.01.2018 безпідставно встановив позивачу як платнику єдиного внеску (фізичній особі-підприємцю) ознаку незалежної професійної діяльності, позивач перебуває на вказаному обліку без достатніх правових підстав, що мало наслідком, зокрема, прийняття спірного рішення  №0039825607 від 21.12.2018. 
Отже, дії Головного управління ДФС у Чернівецькій області щодо взяття ОСОБА_1 з 27.01.2018 на облік у якості особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, є протиправними.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції зауважує, що факт безпідставного перебування позивача на обліку платників єдиного внеску як особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, може призвести до вчинення/прийняття відповідачем інших незаконних дій/рішень на цій підставі (нарахування штрафних санкцій та пені за інші періоди, формування податкових вимог на нараховані, але не сплачені суми єдиного внеску тощо).
З огляду на наведені обставини у сукупності, суд апеляційної інстанції вважає, що належним способом захисту прав позивача, окрім визнання протиправним рішення є №0039825607 від 21.12.2018 також є визнання протиправними дій Головного управління ДФС у Чернівецькій області щодо взяття ОСОБА_1 з 27.01.2018 на облік у якості особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність протиправною та зобов`язання відповідача зняти позивача з такого обліку починаючи з 27.01.2018. Саме такий спосіб захисту порушеного права позивача слугуватиме гарантією того, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, будуть відновлені і не потребуватимуть додаткового захисту.
У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим у частині відмови у задоволенні позову, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції у  частині відмови у задоволенні позову належить скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині.
Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частинами 1, 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Оскільки за результатом судового розгляду даної справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та необхідність задоволення позову в повному обсязі, позивачу підлягає поверненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судовий збір в сумі 4 226 грн (у тому числі: 2881,5 грн - судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги; 1344,5 грн - судовий збір, сплачений позивачем за подання позовної заяви та не стягнутий на користь позивача судом першої інстанції). 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Головного управління ДФС України у Чернівецькій області залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС України у Чернівецькій області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії, визнання протиправним та скасування рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позову та прийняти у цій частині нове рішення про задоволення позову.
Визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Чернівецькій області щодо взяття ОСОБА_1 на облік у якості особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність.
Зобов`язати Головне управління ДФС у Чернівецькій області зняти ОСОБА_1 з обліку як особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, починаючи з 27.01.2018.
В іншій частині рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 28.05.2019 залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС України у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 4 226 грн.  
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Залімський І. Г.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Смілянець Е. С.    Сушко О.О.