КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження:                                                                 Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/1156/2020  
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
м. Київ                                                                                             Справа № 361/7573/19
 
05 лютого 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів  Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді    - Кулікової С.В.
суддів                        -  Олійника В.І.
                                  -  Желепи О.В.
при секретарі            -  Осінчук Н.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Мельника Олександра Сергійовича на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року, про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Сердинського В.С., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Броварська міська державна нотаріальна контора Київської області про стягнення боргу за розпискою із спадкоємця,-
 
в с т а н о в и в:
 
У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Броварська міська державна нотаріальна контора Київської області про стягнення боргу за розпискою із спадкоємця, в якому просив стягнути з відповідачки на його користь грошові кошти у розмірі 1 973 534,69 грн.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 14 червня 2018 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір позики у вигляді розписки, згідно якої, останній отримав 70 000 доларів США під 10% річних, та зобов`язався їх повернути до 15 вересня 2018 року.
Кошти ОСОБА_3 у визначений розпискою строк не повернув, та як пізніше стало відомо позивачу, ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник помер. Спадкоємцем ОСОБА_3 є його донька ОСОБА_1 , якій 28 травня 2019 року була направлена вимога про повернення боргу та копія розписки, проте вказана вимога залишена без задоволення.
Посилаючись на те, що відповідачка прийняла спадщину після смерті боржника ОСОБА_3 , а тому до неї переходять всі права та обов`язки боржника, тому позивач просив стягнути кошти з ОСОБА_1 .
Разом з позовною заявою, у жовтні 2019 року, позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; 1/2 частину житлового будинку загальною площею 347,0 кв.м., житловою площею 123,4 кв.м. з надвірними спорудами баня «Б», огорожа «N», за адресою: АДРЕСА_2 .
На обґрунтування заяви про забезпечення позову, ОСОБА_2 зазначав, що  згідно розписки від 14.06.2018 року ОСОБА_3 отримав від позивача кошти у розмірі 70 000 доларів США, під 10% річних, які зобов`язався повернути до 15.09.2018 року, проте кошти у встановлений розпискою строк не повернув. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Спадкоємцем ОСОБА_3 є його донька ОСОБА_1 , у зв`язку з чим до ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину, перейшли права та обов`язки спадкодавця, тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки суми боргу.
Посилаючись на те, що спадкоємець ОСОБА_1 може вчинити будь-які дії з майном до вирішення справи про повернення грошових коштів, згідно розписки від 14.06.2018 року, ОСОБА_2 просив заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно задовольнити.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. 
Накладено арешт на нерухоме майно, власником якого значиться ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:
- на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 ;
- на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 347,0 кв.м., житловою площею 123,4 кв.м., з надвірними спорудами: баня - «Б», огорожа - «N», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2019 року заяву ОСОБА_2 про виправлення описки  в ухвалі Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року задоволено.
Внесено виправлення до резолютивної частини ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року, і замість «накласти арешт на нерухоме майно, власником якого значиться ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 » зазначено читати правильно: «накласти арешт на нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ».
Не погоджуючись з ухвалою суду про забезпечення позову, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Мельник Олександр Сергійович подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити. 
Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права. Зазначав, що задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту, суд першої інстанції не урахував, що вказана заява не містить обґрунтування забезпечення позову шляхом саме накладення арешту на нерухоме майно, оскільки позивач лише послався на можливість вчинення відповідачем будь-яких дій з майном. Вказував на те, що суд першої інстанції не з`ясував чи є обраний позивачем захід забезпечення позову співмірним із заявленими вимогами.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Мельник О.С. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Піщанський В.П. проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив залишити апеляційну без задоволення.
Представник третьої особи Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи нотаріальна контора судом повідомлена належно, причину неявки представника не повідомила, а тому колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи у його відсутності.
Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, ОСОБА_2 вказував на те, що забезпечення позову необхідне, щоб спадкоємець померлого не вчиняв будь-які дії з майном, до ухвалення рішення у справі про стягнення боргу. Зазначив, що орієнтовна вартість майна, на яке він просить накласти арешт складає 1 750 000,00 грн., що є співмірними із заявленими вимоги.  
Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 347,0 кв.м., житловою площею 123,4 кв.м., з надвірними спорудами: баня - «Б», огорожа - «N», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , суд першої інстанції виходив з доведеності наявності спору між сторонами та існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також, з відповідності виду забезпечення позову, який просить застосувати заявник, позовним вимогам.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам процесуального права, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).
Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення  виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_2 просить суд стягнути з ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 1 973 534,69 грн.
Таким чином, позивач звернувся до суду з вимогами майнового характеру та визначив ціну позову в розмірі 1 973 534,69 грн., що є значною сумою,  а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу  на праві власності майно з метою забезпечення належного виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог.
При цьому відповідач ОСОБА_1 не обмежена в праві користування майном, а саме 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1 та на 1/2 частиною житлового будинку загальною площею 347,0 кв.м., житловою площею 123,4 кв.м., з надвірними спорудами: баня - «Б», огорожа - «N», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , а обмежена лише в праві відчуження вказаного нерухомого майна на час розгляду спору судом.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про помилковість  висновку суду першої інстанції щодо співмірності заходів забезпечення позову розміру позовних вимог, виходячи з наступного.
Частиною 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що ціна позову становить 1 973 534,69 грн.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 ; та 1/2 частина житлового будинку загальною площею 347,0 кв.м., житловою площею 123,4 кв.м., з надвірними спорудами: баня - «Б», огорожа - «N», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
У заяві про забезпечення позову позивач просив накласти арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (орієнтовна вартість 1/2 частини квартири становить 400 000 грн.); та на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 347,0 кв.м., житловою площею 123,4 кв.м., з надвірними спорудами: баня - «Б», огорожа - «N», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (орієнтовна вартість 1/2 частини будинку становить 1 350 000,00 грн.), які належить ОСОБА_1 .
Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України  передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Зазначаючи в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції, дійшов до помилкового висновку про співмірність заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, відповідач, при цьому, не надав доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги про їх не співмірність та інших  доказів на підтвердження  вартості нерухомого майна.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати заявник, позовним вимогам, оскільки апелянтом не спростовано такий висновок суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів  вважає, що ухвала Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Мельника Олександра Сергійовича.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мельника Олександра Сергійовича залишити без задоволення.
Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.
          Повний текст  постанови  складено  06 лютого 2020 року.
 
          Головуючий:                                          Судді: