Номер провадження: 33/813/141/20
Номер справи місцевого суду: 522/20300/19 
Головуючий у першій інстанції Гаєва Л. В. 
Доповідач Котелевський Р. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2020 року                                                                                   м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Котелевського Р.І.
за участю: 
секретаря судового засідання – Альбрехта І.С.
захисника – Шушулкової В.Д.
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 19.12.2019 року, - 

встановив:

оскаржуваною постановою судді районного суду, 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючий водієм в ТОВ «Сандора», який проживає:  АДРЕСА_1 ,
визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік та стягнуто судовий збір у сумі 384,20 грн. 
Відповідно до оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він, 22.11.2019 року, о 14 год. 38 хв., керував автомобілем «Mercedes-Benz Atego» д/н НОМЕР_1 , по вулиці Середньофонтанській, біля будинку №19 «Б», в м. Одесі, із ознаками алкогольного сп`яніння, на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 р. №1306.
Не погоджуючись з оскаржуваною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій вказує, що суд дав не вірну оцінку доказам по справі, а саме не врахував, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, а матеріали справи не містять відомостей, що така вимога працівниками поліції взагалі висувалась останньому. Апелянт просить скасувати постанову судді районного суду та постановити нову, якою закрити провадження по справі в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. 
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; вивчивши матеріали адміністративної справи та долучені до справи докази; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.  Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. 
Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, допитавши  ОСОБА_1 , апеляційний суд приходить до висновку про слушність доводів апеляційної скарги, оскільки постанова суду є необґрунтованою та такою, що постановлена з недотриманням вимог діючого КУпАП, за результатами неповного дослідження доказів та без врахування положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.
Так, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України №475/97-ВР від 17.07.1997 року; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 року.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.
Прецедентна практика ЄСПЛ, застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.
Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 року; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 року).
ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору «кримінального обвинувачення» до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія (Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).
Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб. 
Виходить, що у справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.
Судді районного суду, крім положень КУпАП, слід було керуватися в тому числі й Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, але вимоги КУпАП та практики ЄС при розгляді справи в районному суді не були виконані, внаслідок чого поза увагою судді залишилися обставини, які мали суттєве значення для правильного вирішення даної справи.
Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційним судом встановлено таке.
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 вину категорично не визнавав та надав пояснення, що 22.11.2019 року він дійсно керував автомобілем марки ««Mercedes-Benz Atego» д/н НОМЕР_1 , так як працює водієм в ТОВ «Сандора». Перебуваючи на вул. Средньофонтанська, 19-б, відвантаживши товар, намагався проїхати по вулиці та через великі габарити машини здійснив зіткнення з автомобілем марки «Нісан Мікра» д/н НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , внаслідок чого автомобіль отримав незначні механічні пошкодження. Одразу після ДТП ОСОБА_1 самостійно викликав патрульну поліцію. По приїзду патрульні поліцейські склали відносно нього протокол серії ОБ №16795 від 22.11.2019 року за ст.124 КУпАП. Потерпіла в свою чергу стверджувала, що ОСОБА_1 знаходиться у стані алкогольного сп`яніння, на що працівники патрульної поліції запропонували пройти тест на алкотестері, але ОСОБА_1 повідомив, що не перебуває у стані алкогольного сп`яніння та виявив бажання пройти медичне обстеження у закладі охорони здоров`я. Однак, незважаючи на представлений ОСОБА_1 транспортний лист, згідно якого перед поїздкою він проходив медичне обстеження, працівники патрульної поліції відмовили в задоволенні його клопотання про проведення медичного огляду в закладі охорони здоров`я та склали відносно нього протокол за ч.1 ст.130 КУпАП. ОСОБА_1 зазначив про свою незгоду з протоколом, виклавши в ньому свої пояснення. 
За результатами апеляційного перегляду оскаржуваної постанови судді районного суду, судом встановлено, що будь-яких інших доказів, які б спростовували доводи ОСОБА_1 та підтверджували факт керування останнім транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та його відмови в проведені медичного огляду у передбаченому законом порядку за обставин, викладених в протоколі, матеріали справи не містять.
З метою перевірки показань  ОСОБА_1 , апеляційний суд вживав заходи щодо виклику з метою допиту в якості свідків:  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення та поліцейської ОСОБА_5 , яка складала протокол про адміністративне правопорушення. 
Разом з цим, допитати зазначених свідків та поліцейську  ОСОБА_5  в суді апеляційної інстанції не виявилося можливим. 
На листи апеляційного суду на адресу начальника УПП в Одеській області ДПП НП України, з вимогою сприяння у виклику та зобов`язання прибуття до апеляційного суду згаданих свідків, апеляційним судом отримано повідомлення №2013/41/13/01-2020 від 03.02.2020 року про те, що ППП взводу №1, роти №7, батальйону №2 УПП в Одеській області Чалабова Е.Ф. була повідомлена про явку у судове засідання апеляційного суду, а щодо явки свідків  ОСОБА_3  та ОСОБА_4  відомостей апеляційному суду не надано.
Таким чином, слід констатувати, що апеляційним судом, з метою перевірки показань ОСОБА_1 , були вжиті всі необхідні та можливі заходи щодо допиту працівника поліції, яка складала протокол про адміністративне правопорушення та була на місці події, а також свідків  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були присутні під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. 
З урахуванням наведеного, пояснення ОСОБА_1 апеляційний суд визнає належними та допустимими доказами, з підстав відсутності будь-яких доказів неправдивості його показань.
В свою чергу, пояснення свідків  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які долучені до матеріалів справи, перевірити які під час судового розгляду не надалося можливим. На переконання апеляційного суду вказані пояснення жодним чином не можуть вплинути на вирішення справи, оскільки вказані особи у судовому засіданні не допитувалися та не попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, а тому їх покази не можуть бути беззаперечним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.
Більш того, пояснення свідків  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які долучені до матеріалів справи, не містять відомостей про те, що поліцейські в їх присутності пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, а він відмовився пройти такий огляд, порушивши таким чином п.2.5 ПДР України, що ставиться у вину останньому, у зв`язку з чим доводи апелянта в цій частині є слушними та заслуговують на увагу.
Крім того, апеляційним судом був досліджений відеозапис події, який покладений в основу оскаржуваної постанови районного суду, який за своїм змістом не містить даних про відмову ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, а містить лише відео, в якому поліцейські запитують у ОСОБА_1 про бажання пройти такий огляд на місці події, але після цього відеозапис уривається.
На запит апеляційного суду на адресу УПП в Одеській області, правоохоронний орган копії відеозапису події складання протоколу не надав, одночасно повідомивши, що такий запис відсутній.
Таким чином, апеляційний суд приходить висновку, вказаний відеозапис, так само як і пояснення свідків  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є достатніми та беззаперечними доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження факту керування  ОСОБА_1  транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та його відмову пройти у встановленому законом порядку медичний огляд для встановлення стану сп`яніння, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».
Разом з цим, слід зазначити, що районний суд не взяв до уваги, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, а протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно особи є документом, який констатує виявлення адміністративного правопорушення та не може бути єдиним та безперечним доказом вини особи, відносно якої він складений, так само як і відеозапис, який не містить у собі відомостей про відмову особи пройти медичний огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку так і пояснення свідків, які взагалі не підтверджують обставин події, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.
Апеляційним судом встановлено, що у підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні вказаного порушення до матеріалів справи окрім самого протоколу, пояснень свідків та відеозапису, які в свою чергу не можуть бути визнані допустимим та достатніми доказами у справі, не додано жодних інших доказів, передбачених ст. 251 КУПАП.
За таких обставин, апеляційний суд приходить висновку, що притягаючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладаючи на нього адміністративне стягнення, суддя районного суду на вищезазначене уваги не звернув, чим не виконав вимоги ст.ст. 245, 251, 252, 278, 280 КУпАП, не дослідив матеріали справи, не перевірив чи виконано поліцейськими вимоги КУпАП, не встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає ОСОБА_1 адміністративній відповідальності, та дійшов до помилкового висновку про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні достатні докази на підтвердження факту відмови ОСОБА_1 пройти у встановленому законом порядку медичний огляд для встановлення стану сп`яніння при викладених в протоколі про адміністративне правопорушення обставинах, а тому, з урахуванням положень п.2.5 Правил дорожнього руху України, відсутні підстави вважати, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що дає апеляційному суду підстави зробити висновок про відсутність в діях останнього складу адміністративного правопорушення. 
Відповідно до ст. 8 Конституції України, «В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії…».
Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Апеляційний суд констатує, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення відомості про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився в присутності понятих від проходження медичного огляду для встановлення стану сп`яніння, не підтверджуються доказами, які містяться в матеріалах справи.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність прийнятого суддею районного суду рішення про визнання ОСОБА_1 винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.
Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження по справі.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин постанова судді районного суду підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі, відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, - 
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 19.12.2019 року, якою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП – скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя
Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський