Постанова  
Іменем  України
 
20 листопада 2019 року
м. Київ
 
справа № 639/5419/18-ц   
провадження № 61-18850св19 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., 
Луспеника Д. Д., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ; 
представник позивача - ОСОБА_2 ;
відповідач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»; 
третя особа -  ОСОБА_3 ;
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства«Дельта Банк» на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова у складі судді Баркової Н. В. від 11 квітня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду у складі колегії суддів: Бровченка І. О., Колтунової А. І., Бурлаки І. В., від 10 вересня 2019 року, 
ВСТАНОВИВ:
1.                 Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який було уточнено, до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства«Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), третя особа - ОСОБА_3 , про визнання зобов`язання виконаним, припинення дії обтяження застави рухомого майна та заборони його відчуження.
Позовна заява мотивована тим, що 09 листопада 2011 року між публічним акціонерним товариством «Астра-Банк» (далі - ПАТ «Астра-Банк») та ним було укладено кредитний договір, за умовами якого він отримав кредитні кошти у розмірі 68 760 грн на придбання легкового автомобіля 
ВАЗ 21214, строком на 60 місяців та останнім строком виплати кредиту - 
09 листопада 2016 року. Цього самого дня між банком та ним було укладено договір застави вищевказаного транспортного засобу, на підставі якого до Державного реєстру обтяжень рухомого майна було внесено обтяження 
у вигляді застави рухомого майна та заборони відчуження автомобіля ВАЗ 21214, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
У 2015 році він вирішив сплатити залишок кредиту та відчужити автомобіль, проте з'ясував, що ПАТ «Астра-Банк» припинило свою діяльність, а з питань повернення кредитних коштів необхідно звертатися до ПАТ «Дельта Банк», яке 02 грудня 2013 року набуло право вимоги за кредитним договором та договором застави від 09 листопада 2011 року на підставі договору купівлі-продажу прав вимог, укладеного з ПАТ «Астра-Банк». Звернувшись до 
ПАТ «Дельта Банк», йому було визначено суму заборгованості у розмірі 
48 835 грн 41 коп., яку він повинен сплатити для повного погашення кредиту, припинення застави та скасування заборони на відчуження автомобіля. 
Згідно з квитанцією від 20 січня 2015 року № 44638423 він сплатив визначену банком остаточну суму заборгованості у касі № 3 Харківського відділення № 18 ПАТ «Дельта Банка», а тому вважав, що виконав достроково свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі. 
На підтвердження цього банком йому було видано довідку від 20 січня 
2015 року № 243-249 про повне виконання ним зобов'язань за кредитним договором від 09 листопада 2011 року, в якій зазначено про відсутність 
у банку, як кредитора, фінансових та майнових претензій до нього, як позичальника. 
У 2015 році він продав легковий автомобіль ВАЗ 21214, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , а у лютому 2018 році йому стало відомо про те, що на вказаний автомобіль, який був предметом застави за кредитним договором від 09 листопада 2011 року, до цього часу 
у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна міститься обтяження та заборона його відчуження.
З отриманих від ПАТ «Дельта Банк» відповідей було з`ясовано, що він має заборгованість за кредитним договором від 09 листопада 2011 року 
у загальному розмірі 23 244 грн 62 коп. 
Вважаючи, що він свої зобов'язання виконав,  ОСОБА_1 просив 
суд: визнати виконаними ним зобов`язання перед ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором, укладеного 09 листопада 2011 року між ним та ПАТ «Астра-банк», право вимоги по якому було відступлене 02 грудня 2013 року ПАТ «Дельта Банк»; припинити дію обтяження № 11825574, зареєстрованого 09 листопада 2011 року у вигляді застави рухомого майна та заборони відчуження легкового автомобіля ВАЗ 21214, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яка виникла на підставі договору застави від 09 листопада 2011 року. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 квітня 2019 року позов  ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано виконаними зобов`язання ОСОБА_1 перед ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Астра-банк» 
від 09 листопада 2011 року. Припинено дію обтяження № 11825574, зареєстрованого у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 
09 листопада 2011 року у вигляді застави рухомого майна та заборони відчуження легкового автомобіля ВАЗ 21214, реєстраційний номер 
НОМЕР_1 , яке встановлено на підставі договору застави від 09 листопада 2011 року, реєстровий номер 1313. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, 
що позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором 
від 09 листопада 2011 року, підтвердженням чого є надані квитанції та довідка банку від 20 січня 2015 року № 243-249 про повне виконання ним кредитних зобов'язань та відсутності у банка, як кредитора, фінансових 
та майнових претензій до нього, як позичальника. Ця довідка недійсною 
не визнана і не спростована. Отже, кредитний договір припинив свою дію 
20 січня 2015 року, проте банк у порушення вимог статей 28, 44 Закону України «Про заставу», статті 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», статті 593 ЦК України не вчинив дій щодо припинення обтяження рухомого майна, переданого у заставу, що 
є неправомірним та порушує права позивача. При цьому вимоги банку 
є безпідставними, так як після закінчення строку дії договору інші суми (проценти, пеня тощо) не нараховуються, що узгоджується з правовим висновком Великої Палата Верховного Суду, викладеному у постанові 
від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження 
№ 14-10 цс 18).
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Харківського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ«Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» залишено без задоволення. Рішення Жовтневого районного суду 
м. Харкова від 11 квітня 2019 року залишено без змін. 
Погоджуючись із висновками районного суду, апеляційний суд також зазначив, що зобов`язання сторін за договором застави припинили свою дію одночасно з припиненням зобов`язань боржника за кредитним договором (стаття 599 ЦК України), і відповідач відповідно до частини третьої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредитора 
та реєстрацію обтяжень» зобов`язаний був самостійно або на письмову вимогу боржника протягом п`яти днів подати держателю або реєстратору Державного реєстру обтяжень рухомого майна заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з реєстру.
Короткий зміст касаційної скарги 
У касаційній скарзі ПАТ«Дельта Банк» в особі уповноваженої особи 
Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації 
ПАТ«Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Жовтневого районного суду м. Харкова.
У листопаді 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга ПАТ«Дельта Банк» в особі уповноваженої особи 
Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації 
ПАТ«Дельта Банк» мотивована тим, що суди попередніх інстанцій належним чином не дослідили доводи банку про те, що зобов'язання позивача за кредитним договором не виконанні, так як згідно з розрахунку заборгованості ОСОБА_1 станом на 10 жовтня 2018 року має кредитну заборгованість перед банком у розмірі 28 642 грн 03 коп. і він цю заборгованість належними та допустимими доказами не спростував. Надана раніше банком довідка про відсутність кредитної заборгованості 
у ОСОБА_1 перед банком спростовується іншими доказами, поданими суду, які не враховані. 
Відзив на касаційну скаргу не надходив. 
2.                 Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. 
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Частиною першою статті 593 ЦК Українипередбачено, що з припиненням основного зобов`язання, забезпеченого заставою, припиняється і право застави. 
Відповідно до статті 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється, зокрема, з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання.
Вирішуючи спір, суди, належним чином дослідивши та оцінивши подані сторонами докази, врахувавши наведені вище норми матеріального 
права, дійшли правильного висновку про те, що позивач добровільно виконав свої зобов`язання за кредитним договором від 09 листопада 
2011 року, підтвердженням чого є надані ним квитанції та довідка банку 
від 20 січня 2015 року № 243-249 про повне виконання ним кредитних зобов`язань та відсутності у банка, як кредитора, фінансових та майнових претензій до нього, як позичальника (а. с. 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19). Зазначена довідка банком не спростована. 
У зв`язку з цим кредитний договір припинив свою дію 20 січня 2015 року, проте банк у порушення вимог статей 28, 44 Закону України «Про заставу», статті 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», статті 593 ЦК України не вчинив дій щодо припинення обтяження рухомого майна, переданого у заставу, що є неправомірним та порушує права позивача.
Посилання касаційної скарги про те, що    ОСОБА_1 не спростував наданий банком розрахунок заборгованості за кредитним договором, згідно з яким станом на 10 жовтня 2018 року у нього наявна заборгованість перед банком у розмірі 28 642 грн 03 коп. безпідставні, так як позивачем надано квитанцію від 20 січня 2015 року № 44638423 про сплату ПАТ «Дельта Банка» 48 835 грн 41 коп., а також довідку банку від 20 січня 2015 року 
№ 243-249 про повне виконання ним зобов'язань за кредитним договором від 09 листопада 2011 року та відстуності у банка, як кредитора, фінансових та майнових претензій до нього, як позичальника. 
При цьому нарахування інших сум (процентів, пені тощо) після спливу строку дії кредитного договру законом не передбачено (правова позиція Великої Палата Верховного Суду, викладена у постанові від 28 березня 
2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18).
Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Інших доводів касаційна скарга не містить.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 
в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 
на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 квітня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Б. І. Гулько
 
Г. В. Кривцова
 
Д. Д. Луспеник