Головуючий суду 1 інстанції - Пелех О.О.
Доповідач -Карташов О.Ю.

Справа № 2-982/11
Провадження № 22-ц/810/949/19

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Яресько А.В.

за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В.

учасники справи:
стягувач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»
боржники -  ОСОБА_1 
заінтересована особа - орган державної виконавчої служби - Старобільський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку 

апеляційну скаргу
ОСОБА_1 
на ухвалу
Старобільського районного суду Луганської області від 03 жовтня 2019 року, постановленої у складі судді Пелеха О.О., в залі судових засідань Старобільського районного суду Луганської області у м. Старобільську
у справі за скаргою 
ОСОБА_1 на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця, визнання противоправними та скасування рішень, - 

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року  ОСОБА_1  звернувся до суду зі скаргою на рішення, дії державного виконавця, визнання протиправними та скасування рішень, в якому просив суд поновити йому строк на подання скарги та прийняти її до розгляду, визнати дії Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області протиправними та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 09.11.2012 за №35123595; визнати дії ВДВС протиправними та скасувати постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію ті інші доходи боржника від 04.12.2018 року у виконавчому провадженні за №ВП №35123595; зобов`язати ВДВС закінчити виконавче провадження у зв`язку з закінченням строку.
В обґрунтування скарги посилався на те, що 13.12.2018 року йому від керівника підприємства, на якому він працює, стало відомо про надходження листа ВДВС з постановою від 04.12.2018 про звернення стягнення на його заробітні плату у виконавчому провадженні за №ВП №35123595. Цього ж дня, за своєю заявою він отримав у ВДВС копію виконавчого листа, який було видано Старобільським районним судом Луганської області. 18.12.2018 ним було отримано копію постанови про відкриття провадження. 
Вважав, що державним виконавцем при прийнятті рішень було порушено засади виконавчого провадження щодо розумності строків відповідно до п. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» з приводу звернення виконавчого документа до виконання та проведення виконавчих дій. 
Вважав, що строк звернення зі скаргою він не пропустив, оскільки 21.12.2018 звертався до Луганського окружного адміністративного суду з заявою про визнання дій протиправними з метою захисту свого порушеного права, проте йому було відмовлено з посиланням на те, що існує інший порядок вирішення даного питання.

Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 03 жовтня 2019 року в задоволенні скарги відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що підстав для визнання дій державного виконавця незаконними у суду немає, у зв`язку з чим вимоги скарги не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду,  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду, постановити нову про задоволення скарги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не надав оцінку обставин і не зробив ніяких юридичних обґрунтувань щодо застосування строків для здійснення виконавчих дій, що в свою чергу є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час судового засідання повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, апеляційний суд, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

В силу ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до Цивільного процесуального Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що 05.12.2011 року заочним рішенням Старобільського районного суду Луганської області позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 було задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 23 090 грн 90 коп. Вказане судове рішення набрало законної сили.
Добровільно заочне рішення суду боржником виконане не було, з метою його примусового виконання 11.07.2012 року було видано виконавчий лист у справі №2-982/11, строк пред`явлення до виконання якого становив до 19.01.2013 року.
Підставою для відкриття виконавчого провадження по виконанню судового рішення є пред`явлений до відповідного ВДВС виконавчий документ разом із заявою стягувача про відкриття виконавчого провадження.
ВДВС було відкрито виконавче провадження №35123595 з примусового виконання виконавчого листа №2-982/11, виданого 11.07.2012 року Старобільським районним судом Луганської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».
Згідно заяви від 02.11.2012 року стягувач просив ВДВС вчинити всі передбачені діючим законодавством заходи щодо виконання рішення суду. 
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.
Згідно акту державного виконавця від 26.09.2014 року встановлено, що за адресою вказаною у виконавчому документі боржник не проживає.
3 метою примусового виконання рішення суду ВДВС у 2014 році були направлені запити про встановлення відомостей щодо наявності у боржника джерел отримання доходів.
За результатами отриманої інформації встановити наявність таких джерел не видалося можливим за їх відсутності.
Згідно запиту до Пенсійного фонду України від 17.08.2018 ВДВС було встановлено, що ОСОБА_1 працює у КП «Благоустрій», у зв`язку з чим було винесено постанову про звернення стягнення на заробітні плату від 04.12.2018 року у виконавчому провадженні за ВП №35123595 за якою звернуто стягнення на заробітну плату боржника.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, а згідно із ст. 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.ст. 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Із змісту наведених положень закону випливає, що метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб, а посадові особи державної виконавчої служби при здійсненні виконавчого провадження наділені широким колом повноважень та зобов`язані неухильно дотримуватись прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Таким чином, враховуючи наведене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо дотримання державним виконавцем передбачених ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» строків пред`явлення виконавчих документів до виконання та ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» строків прийняття рішень виконавцями та вчинення виконавчих дій, законними та обґрунтованими. 

Також зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Інших доводів, крім порушення державним виконавцем строків провадження виконавчих дій, апеляційна скарга не містить. 

З огляду на наведене вбачається, що суд з дотриманням вимог ст. ст. 89, 263 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні скарги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що ухвалу постановлено з додержанням вимог закону і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 03 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 03 лютого 2020 року.

Головуючий 

Судді: