ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2863/20 Справа № 213/3138/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Нестеренко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 213/3138/19
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Зубакової В.П.,
суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М. 

сторони
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року, яке ухвалене суддею Нестеренком О.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 12 грудня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», на теперішній час Акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», (надалі - АТ «ПІВДГЗК») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`ю. 
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона, працюючи у відповідача в шкідливих умовах праці, отримала професійні захворювання, у зв`язку із чим, висновком МСЕК від 24.04.2017 року, їй первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 25 % з 10 квітня 2017 року до 01 травня 2018 року, з наступним переоглядом 01 квітня 2018 року.
Висновком МСЕК при повторному переогляді 17.05.2018 року позивачці встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 25 % з 01 травня 2018 року безстроково. 
Вважає, що у зв`язку з отриманим професійним захворюванням їй спричинено моральну шкоду, яка завдана з вини відповідача та підлягає відшкодуванню ним, а тому просила суд стягнути на її користь моральну шкоду з відповідача у розмірі 100 000,00 грн. 
Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з АТ «ПІВДГЗК» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану в зв`язку з ушкодженням здоров`я, у розмірі 8 000,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.
Стягнуто з АТ «ПІВДГЗК» на користь держави судові витрати у розмірі 768,40 грн.
В апеляційній скарзі відповідач АТ «ПІВДГЗК» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту рішення, необ`єктивне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Вважає, що судом не враховано, що позивачка працювала на підприємстві відповідача всього чотири роки, з яких стаж в шкідливих умовах відсутній. Крім того, зазначає, що професійне захворювання позивачці встановлено у листопаді 2015 року, тобто зі спливом 30 років після звільнення з АТ «ПІВДГЗК». Вважає, що відсутня вина та причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та отриманням позивачкою професійного захворювання, факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами, зокрема в справі відсутні докази, які підтверджують психологічний стан потерпілої. 
Відзив на апеляційну скаргу не надано. 
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачка ОСОБА_1 працювала з 25.07.1978 року по 09.10.1981 року машиністом крана металургійного виробництва у конверторному цеху № 2 «Криворіжсталь» імені В.І Леніна, з 15.06.1982 року по 13.10.1986 року машиністом електромостового крана (кранівником) ПАТ «Південний ГЗК», з 06.05.1994 року по 05.12.1995 року машиністом крана (кранівником), зайнятим на ремонті підземного устаткування в кар`єрі у дробарній фабриці № 4 Новокриворізького державного гірничо-збагачувального комбінату, з 05.12.1995 року по 19.02.1997 року машиністом крана (кранівником) дробарної фабрики гірничого департаменту Криворізького державного гірничо-збагачувального комбінату, з 01.08.1997 року по 21.11.2003 року машиністом конвеєра дробарної фабрики гірничого департаменту Криворізького державного гірничо-збагачувального комбінату, у шкідливих умовах праці (а.с. 23-26).
21.11.203 року - позивачка звільнена з роботи на КДГМК «Криворіжсталь» за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України (а.с. 24 - зворот).
Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність професійного характеру захворювання Державної установи «Інститут медицини праці Національної  Академії Медичних Наук України» № 32/852 від 27.09.2016 року,  ОСОБА_1  встановлено професійне захворювання: пневмоконіоз (синдром Коліне - Каплана (g/g, 2/2), ревматоїдний артрит: деформуючий артроз міжфалангових, п`ястно-фалангових, міжзап`ясткових і лівого променево - зап`ясткового суглобів 1 ст., правого променево-зап`ястного суглобу ІІ ст.), ЛН І (один) ст. за рестриктивним типом (а.с. 16).
Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність професійного характеру захворювання Державної установи «Інститут медицини праці Національної  Академії Медичних Наук України»  № 9/207 від 27.09.2016 року,  ОСОБА_1  встановлено професійне захворювання: пневмоконіоз (синдром Коліне - Каплана (g/g, 2/2), ревматоїдний артрит: деформуючий артроз міжфалангових, п`ястно-фалангових, міжзап`ясткових і лівого променево - зап`ясткового суглобів 1 ст., правого променево-зап`ястного суглобу ІІ ст.), ЛН І-ІІ (один- два) ст. за рестриктивним типом (а.с. 21).
Відповідно до п.п. 16, 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07 листопада 2016 року, причиною виникнення зазначеного професійного захворювання у ОСОБА_1 є пил, переважно фіброгенної дії. Запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), в тому числі вміст вільного двоокису кремнію складає 9,8-31,76 мг/ м? при гранично допустимій концентрації 2,0 мг/ м? згідно з вимогами ГОСТ 12.1.005-88. На інших підприємствах, зазначених в п.16 - запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), в тому числі вміст вільного двоокису кремнію складає 3,4-11,9 мг/ м? при гранично допустимій концентрації 2,0 мг/ м?; 31,6-38,6 мг/ м? при гранично допустимій концентрації 4,0 мг/ м? ( а.с. 6-9).
Працюючи машиністом конвеєра на дробарній фабриці гірничого департаменту Криворізького державного гірничо-збагачувального комбінатуз 01.08.1997 року по 21.11. 2003 року ОСОБА_1 здійснювала керування конвеєрами при транспортуванні руди, обслуговування конвеєрів, проводила чисту роликів, прибирала розсипи гірничої маси; під час виконання робіт підпадала під шкідливу дію пилу, що перевищував гранично допустиму концентрацію через недосконалість робочого місця.
Також,  ОСОБА_1 працюючи з 25.07.1978 року по 09.10.1981 року машиністом крана металургійного виробництва у конверторному цеху № 2 «Криворіжсталь» імені В.І Леніна, з 06.05.1994 року по 05.12.1995 року машиністом крана (кранівником), зайнятим на ремонті підземного устаткування в кар`єрі у дробарній фабриці № 4 Новокриворізького державного гірничо-збагачувального комбінату, з 05.12.1995 року по 19.02.1997 року машиністом крана (кранівником) дробарної фабрики гірничого департаменту Криворізького державного гірничо-збагачувального комбінату, правонаступником яких є ПАТ «АрселорМіттал КривийРіг» та на ПАТ «Південний ГЗК» з 15.06.1982 року по 13.10.1986 року машиністом електромостового крана (кранівником) з тих же причин підпадала під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони.
У пункті 19 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07 листопада 2016 року вказано, що осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи (із зазначенням статей, пунктів законів та інших нормативно-правових актів, вимоги яких порушені), встановити неможливо, враховуючи роботу ОСОБА_1 впродовж 16 років 8 місяців в шкідливих умовах та неодноразову зміну керівників структурних підрозділів. 
Висновком МСЕК від 24.04.2017 року ОСОБА_1 первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 25 % з 10 квітня 2017 до 01 травня 2018 року, з наступним переоглядом 01 квітня 2018 року (а.с.10,10-зворот).
Висновком МСЕК від 17.05.2018 року ОСОБА_1 , при повторному переогляді, було встановлено ступінь втрати професійної працездатності 25 %  з 01 травня 2018 року, безстроково ( а.с. 11, 11-зворот).
На підставі встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачці, у зв`язку з отриманим нею на виробництві професійним захворюванням, моральної шкоди відповідачем з вини якого її й заподіяно.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
З Акту № 33 розслідування хронічного професійного захворювання від 07.11.2016 рокувбачається, що причиною професійного захворювання позивачки є тривалий стаж роботи (04 роки 04 місяців) на підприємстві відповідача в умовах шкідливих виробничих факторів,  впливу пилу, концентрації якого перевищувала нормативні показники ( а.с.6-9).
Отже, роботодавець - ПАТ «ПІВДГЗК, правонаступником якого є відповідач АТ «ПІВДГЗК», під час роботи позивачки допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».
Доводи апеляційної скарги АТ «ПІВДГЗК» щодо відсутності причинного зв`язку між завданою позивачці шкодою і протиправною поведінкою відповідача, колегією суддів відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. 
Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивачки, яке завдає їй фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.
Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивачка працювала на підприємстві відповідача всього чотири роки, з яких стаж в шкідливих умовах відсутній, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки в Акті № 33 розслідування хронічного професійного захворювання від 07.11.2016 року встановлено порушення відповідачем законодавства про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи. 
Спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачці у зв`язку з отриманим нею професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. 
Так, позивачка час від часу змушена проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні страждання, позбавлена нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що професійне захворювання обмежує її життєву активність і вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя.
Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.      
Суд, на підставі медичних документів про лікування позивачки у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачці була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються її нормальні життєві зв`язки, вона позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання. Лікарями виявлений відсутній стабілізаційний процес у її здоров`ї, що підтверджується чисельними виписними епікризами, що містяться в матеріалах справи, в яких зафіксований нестійкий стабілізаційний стан її здоров`я, внаслідок чого переносить моральні страждання.
Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.
Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачці ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і вона має право на її відшкодування.
Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутого з відповідача на користь позивачки, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивачка, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманого професійного захворювання, роботу позивачки на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, впродовж 04 років 08 місяців, відсоток втрати нею професійної працездатності в розмірі 25%, стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та можливість такого відновлення, з огляду на встановлення втрати ним професійної працездатності на безстроковий термін.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України   оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості й підстави для його зміни у відповідності до доводів апеляційної скарги відсутні, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.
Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 05 лютого 2020 року.

Головуючий:

Судді: