ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2365/20 Справа № 199/4597/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Подорець О.Б. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 6 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Демченко Е.Л., Каратаєвої Л.О.
при секретарі – Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою  Дніпровської міської ради на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2019 року по справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради про знесення самочинно збудованого об`єкта будівництва, - 
ВСТАНОВИЛА:

У червні 2019 року Дніпровська міська рада звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , треті особи - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, про знесення самочинно збудованого об`єкта будівництва.
Позов мотивовано тим, що 20 вересня 2007 року між міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спін груп» було укладено договір оренди землі, яка знаходиться на адресою: на розі АДРЕСА_1 та зареєстрована в Державному реєстрі земель за кадастровим номером 1210100000:01:576:0013 строком на три роки, цільове використання якої - комерційна діяльність.
18 травня 2017 року згідно із договорами купівлі-продажу, що посвідчені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю. В. та зареєстровані реєстрі за номерами 1921 та 1923, ТОВ «Спін Груп» продали та передали ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/2 частці кожному об`єкту незавершеного будівництва - автомийка на чотири пости літ. А, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , номери запису про право власності: 20577257, 20577267.
Актом № 06/18/18 робочої групи з питань самоврядного контролю за додержанням вимог земельного законодавства України щодо раціонального використання та охорони земель на території м. Дніпра департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради встановлено, що на земельній ділянці 1210100000:01:576:0013 за адресою: АДРЕСА_1 , розташовано частину одноповерхової капітальної будівлі незавершеної будівництвом. Інша частина даної будівлі розташована на земельній ділянці комунальної власності (поза межами земельної ділянки, яка надавалася в оренду). Розташування об`єкту будівництва не відповідає проектній документації, на підставі якої було видано дозвіл № 112/01-08 від 17.04.2008 на виконання будівельних робіт по будівництву автомийки на 4 пости на розі АДРЕСА_1 .
Оскільки відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , після укладання договору купівлі-продажу об`єкту незавершеного будівництва - автомийка на чотири пости літ. А, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , вимоги статей 36 та 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не виконано, земля в оренду під будівництво автомийки не передавалася, то відповідно до вимог частини 7 статті 376 ЦК України, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх порушених прав та просив зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знести самочинно побудований об`єкт незавершеного будівництва – автомийку на чотири пости літ. А, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та стягнути з відповідачів судові витрати.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідачі набули право власності на нерухомість, розташовану на спірній земельній ділянці, на підставі договорів купівлі-продажу, які не визнано недійсними, і закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки, на якій розташована нерухомість, не може бути підставою для обмеження їх права як власників нерухомості на користування нею.
В апеляційній скарзі Дніпровська міська рада простять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що відповідно до Договору оренди землі укладеного 12 вересня 2007 року між Дніпропетровською міською радою та ТОВ «Спін груп», останнім передано земельну ділянку, що знаходиться за адресою: на розі АДРЕСА_1 , за кадастровим номером 1210100000:01:576:0013, загальною площею 0,0868 га (а.с.34-37).
18 травня 2017 року згідно з договору купівлі-продажу, що посвідчений Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В. та зареєстрований у реєстрі за номером 1923 Товариство з обмеженою відповідальністю «Спін Груп» продало та передало ОСОБА_2 1/2 частку об`єкту незавершеного будівництва - автомийка на чотири пости літ. А, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , номер запису про право власності: 20577257 (а.с.11-12).
Того ж дня, 18 травня 2017 року згідно з договору купівлі-продажу, що посвідчений Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за номером 1921 Товариство з обмеженою відповідальністю «Спін Груп» продало та передало ОСОБА_1 1/2 частку об`єкту незавершеного будівництва - автомийка на чотири пости літ. А, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , номер запису про право власності: 20577267 (а.с.13-14).
Із укладеного між Дніпропетровською міською радою та ТОВ «Спін Груп» договору оренди землі від 12 вересня 2007 року вбачається, що він укладений на три роки. При цьому, після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору (п.3.2 Договору). Орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (п.3.3.Договору).
В матеріалах справи наявні звернення ТОВ «Спін Груп» до Дніпровської міської ради щодо продовження строків Договору оренди спірної земельної ділянки, проте рішення Дніпропетровської міської ради з цього питання не прийнято. Водночас, ТОВ «Спін Груп» користувалося земельною ділянкою протягом тривалого часу після закінчення дії Договору оренди від 12 вересня 2007 року і доказів того, що Дніпровська міська рада заперечувала проти користування ТОВ «Спін Груп» земельною ділянкою, на якій розташоване нерухоме майно, а саме - об`єкт незавершеного будівництва - автомийка на чотири пости літ. А, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яке в подальшому перейшло у право власності до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , суду не надано.
Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд обґрунтовано виходив з того, що відповідачі набули право власності на нерухомість, розташовану на спірній земельній ділянці, на підставі договорів купівлі-продажу, які не визнано недійсними, і закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки, на якій розташована нерухомість, не може бути підставою для обмеження їх права як власників нерухомості на користування нею. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
За змістом статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
У вирішенні питання про наявність ознак самовільного зайняття земельної ділянки необхідно враховувати, що саме по собі користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. У вирішенні таких спорів необхідним є встановлення наявності у особи, в силу закону, права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування. Отже, самовільне зайняття земельної ділянки є відмінним від користування земельною ділянкою за відсутності належним чином оформлених документів на неї.
Згідно з частиною 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (частина 3 цієї статті).
Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (стаття 212 ЗК України).
Поряд з цим відповідно до частини 1 статті 377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Згідно зі статтею 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Водночас, виходячи з положень статті 377 ЦК України, статей 120, 125 ЗК України та принципу слідування юридичної долі земельної ділянки долі нерухомості, що на ній розташована, слід дійти висновку, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на розташовані на земельній ділянці об`єкти, оскільки право власності на будівлі, з усіма притаманними для власності складовими - володіння, користування, розпорядження ними, неможливе без перебування у власника будівель земельної ділянки, на якій розташовані об`єкти нерухомості, у власності або користуванні.
Доводи апеляційної скарги про те, що перевірка, під час якої було виявлено об`єкт незавершеного будівництва — автомийка на чотири пости літ. А, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , була проведена після того, як відповідачі набули у власність об`єкт незавершеного будівництва, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки час перевірки не впливає на чинність укладеного договору купівлі-продажу.
На теперішній час право власності на вказаний об`єкт належним чином зареєстрований за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , право яких на спірний об`єкт не оспорено.
Крім того, відповідно до акту приймання передачі земельної ділянки зазначено, що вона надана для проектування та будівництва саме автомийки на чотири пости, а закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки не впливає та не може бути підставою для знесення спірного об`єкту.
Також відповідно до договору оренди укладеного між Дніпропетровською міською радою та ТОВ «Спін Груп» договору оренди землі від 12 вересня 2007 року спірна земельна ділянка надавалася Товариству для проектування та будівництва автомийки на чотири пости, яка частково і була побудована у відповідності до проектної документації, та в подальшому незавершене будівництво було продано відповідачам по справі, у зв`язку з чим незавершене будівництво автомийки на чотири пости не є самочинним будівництвом. 
Таким чином, вимоги апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
З`ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради – залишити без задоволення.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2019 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Л.О. Каратаєва