ПОСТАНОВА
Іменем України

24 січня 2020 року 
Київ
справа №344/11028/16-а
адміністративне провадження №К/9901/45498/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого Тацій Л.В., 
суддів: Стеценка С.Г., Шарапи В.М.,  –
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2017 року (ухвалену судом у складі судді Польської М.В.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2017 року (прийняту судом у складі: головуючого судді Макарика В.Я., суддів: Гуляка В.В., Глушка І.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську (далі – управління ПФУ), третя особа – 417 Управління начальника робіт, про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії,  –
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати неправомірною відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №  2, зобов`язати зарахувати період роботи з 06.03.1987 по 30.11.2012 у військовій частині НОМЕР_1 (на даний час – 417 Управління начальника робіт) до стажу роботи для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №  2, та призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №  2 з 13.07.2016 року.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області постановою від 20  квітня 2017 року у задоволенні позову відмовив.
Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 15 червня 2017 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився і суд апеляційної інстанції, зазначив, що, за даними трудової книжки позивач 12.07.1961 року народження, тобто на час звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, ним було досягнуто певний вік, який дозволяє розгляд заяв про призначення пенсій на пільгових умовах, його загальний стаж роботи становив 30 років 1 місяць 29 днів. Проте, з урахуванням його праці в період з 06.03.1987 по 21.08.1992, який слід врахувати за переліком посад що дають право на пенсію за віком на пільгових умовах, так як наведений спірний стаж позивача відноситься до пільгового стажу, оскільки посада електрозварника, на якій працював позивач, передбачена Списком №  2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, однак підстави для врахування до пільгового стажу іншого періоду роботи позивача, а саме з 05.10.1997 по 30.11.2012, суду позивачем не доведено, а стороною відповідача підтверджено правомірність дій щодо незарахування такого стажу до пільгового.
А тому, зважаючи на відсутність належних доказів у позивача не менше 12 років 6  місяців стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці за списком №  2, дії відповідача є правомірними, а позовні вимоги не підлягають до задоволення.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
07 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить судові рішення скасувати та прийняти нове – про задоволення позову.
У скарзі посилається на те, що ним до управління ПФУ було подано трудову книжку до якої внесено всі необхідні записи, відповідно до яких він  працював на посаді газоелектрозварника ручної зварки в ОГМ та електрозварником ручної зварки з 06.03.1987 по 30.11.2012 у військовій частині. Ці посади дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №  2. Доказуванню це не підлягає. На даному підприємстві проводилася атестація робочого місця газоелектрозварника.
Суд невірно зробив висновок за періоди роботи з1997 по 2012 роки, посилаючись на особові картки, які були представлені за періоди роботи з 1987 по 1999 роки, зазначивши, що саме в ці періоди роботи він (позивач) працював на посаді електрозварника. Однак за спірний період не було представлено інших документів, які б підтверджували, що в його трудовій книжці зроблено помилково записи, адже будь-яких виправлень щодо посади газоелектрозварника, на яку він був прийнятий та працював повний робочий день з 06.03.1987 по 21.08.1992 та з 05.10.1997 по 30.11.2012 у військовій частині, відповідачем надано не було.
Зазначає, що його пільговий стаж роботи складає більше 12 років 6 місяців, а тому, маючи вік 55 років, набув право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №  2.
Вимагання відповідачем будь-яких інших документів при наявності записів у трудовій книжці, які підтверджують факт роботи в шкідливих та важких умовах праці із зазначенням проведення атестації після 21 серпня 1992 року, не передбачено.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 10 липня 2017 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017  року №  2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі – Закон № 2147-VІІІ). З цієї дати набула чинності нова редакція КАС.
Згідно з підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень КАС касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
На виконання вимог підпункту 7 пункту 1 Перехідних положень справа була передана до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. 
Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23  березня 2018 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Гриців М.І., судді: Берназюк Я.О., Коваленко Н.В.
Відповідно до повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 липня 2019 року на підставі розпорядження в.о. начальника управління забезпечення автоматизованого документообігу суду секретаріату Касаційного адміністративного суду від 18 липня 2019 року №  1021/0/78-19 визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя Тацій Л.В., судді: Стеценко С.Г.. Шарапа В.М., справу передано судді-доповідачу.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
ОСОБА_1 був прийнятий до в/ч НОМЕР_1 (було перейменовано в А-1889, на даний час 417 Управління начальника робіт) з 06.03.1987 на посаду газоелектрозварника ручної зварки 4 розряду в ОГМ, а 30.11.2012 звільнений з цієї посади, згідно записів у трудовій книжці.
При цьому, за записами трудової книжки ОСОБА_1 був прийнятий газоелектрозварником ручної зварки 4 розряду, а потім присвоєно 5 розряд, але вже електрозварника (а не газоелектрозварника), а з жовтня 2001року підтверджено право на пільгове забезпечення за Списком №  2.
Суду при розгляді даного спору слід було встановити в т.  ч. на якій саме посаді працював повний робочий день позивач: газоелектрозварника чи електрозварника, оскільки тільки робоче місце газоелектрозварника було атестоване з жовтня 2001  року, про що свідчить довідка відповідача за результатами перевірки та матеріали справи.
Так, згідно з листом Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 25.05.2016, яке розглянуло звернення громадян в т.  ч. позивача щодо відмови керівництва в/ч НОМЕР_1 (на даний час 417 Управління начальника робіт) у видачі довідок про призначення пільгової пенсії, встановлено, що ОСОБА_1 згідно з копією особової картки з 09.03.1987 по 30.11.2012 працював на посаді електрогазозварника 4-го та 5-го розряду, а також при розгляді звернення було отримано з Державної експертизи умов праці Департаменту соцполітики ОДА низку документів: 
висновок від 18.08.2000 №  321 (що результати атестації електрозварника ручного зварювання в ремонтно-механічній майстерні рахувати дійсними), від 08.11.2001 №  531 (про атестацію робочого місця електрогазозварника (не електрозварника));
від 11.09.2002 №  643 (про атестацію робочого місця електрогазозварника (не електрозварника));
від 26.08.2008 №  3973 (експертиз якості проведення атестації робочих місць електрогазозварника (не електрозварника)), діючого до 29.07.2013 року;
наказ командира в/ч 11844 №18 від 23.01.1995 про підтвердження права на пільгову пенсію по робочих місцях електрозварника ручної зварки, наказ командира в/ч НОМЕР_2 від 05.10.2001р. №117 (про атестацію робочого місця електрогазозварника (не електрозварника));
від 28.08.2002р. №73 (про атестацію робочого місця електрогазозварника (не електрозварника));
наказ 417 Управління начальника робіт від 29.07.2008 №20 (про атестацію робочого місця електрогазозварника (не електрозварника)). За результатами перевірки було видано припис керівнику щодо недотримання вимог законодавства.
Проте копії особових карток в т.  ч. позивача, які були предметом розгляду Управління Держпраці в Івано-Франківській області у 2016 році, не містять назви посади позивача з 09.03.1987 по 30.11.2012 – електрогазозварника 4-го та 5-го розряду, а тому дійсно не підтверджено що він виконував саме таку роботу.
Судами також звернуто увагу на наказ командира в/ч 11844 №18 від 23.01.1995 про підтвердження права на пільгову пенсію по робочих місцях електрозварника ручної зварки за пунктом 1 наказу, який не містить переліку працівників за посадою електрозварник ручної зварки. Однак, пунктом 3 даного наказу право на пільгову пенсію не підтверджено наступним електрозварникам ручної зварки дев`ятьом працівникам, в т.  ч. ОСОБА_1 , оскільки тривалість часу не встановлено при виконанні цих робіт працюючими, але з врахуванням все ж таки шкідливих умов праці, що негативно впливають на здоров`я, було встановлено в т.  ч. ОСОБА_1 доплату за шкідливі умови праці. Даний наказ, як встановлено в судовому засіданні не був оскаржений працівниками, яким не підтвердили право на пільгову пенсію, в т.  ч. ОСОБА_1 .
Отже, можна прийти до висновку про те, що позивач хоча і був прийнятий на посаду газоелектрозварником ручної зварки 4 розряду, проте в подальшому кваліфікація йому присвоєна - електрозварника 5 розряду (а не газоелектрозварника), а з врахуванням наказу командира в/ч 11844 №  18 від 23.01.1995, записів особових рахунків ОСОБА_1 за 1987-1999 роки (із записом – ел.зварник), а також наказу командира в/ч 11844 №111 від 15.07.1998, позивач ОСОБА_1 працював електрозварником та виконував саме таку роботу, а не газоелектрозварником чи електрогазозварником. При цьому, саме ОСОБА_1 та ще 8-м електрозварникам ручної зварки не було підтверджено право на пільгову пенсію через невстановленої тривалості часу при виконанні таких робіт. А також, як зазначено вище, проведено атестацію робочого місця – електрозварник ручного зварювання за наказом №  18 від 23.01.1995 проте не робочого місця ОСОБА_1 , та робочого місця – електрогазозварник з жовтня 2001 року, про що свідчить висновок Держекспертизи умов праці від 08.11.2001 №531, від 11.09.2002 №643, від 26.08.2008 №3973. Слід також звернути увагу і на те, що за висновком від 18.08.2000 №321, експертиза по якому проводилася у 2000 році з врахуванням саме наказу командира в/ч 11844 №  18 від 23.01.1995, за пунктом 1 результати атестації робочих місць визначено дійсними по робочому місцю – електрозварник ручного зварювання в ремонтно-механічній майстерні (що співпадає з пунктом 1 наказу №18 від 23.01.1995), а за пунктом  3 висновку – рішення атестаційної комісії щодо непідтвердження права на пільгове забезпечення визнано таким що відповідає вимогам чинного законодавства, однак щодо пункту 3 наказу №18 від 23.01.1995, яким зроблено виняток щодо працівників – електрозварників, через невстановленої тривалості часу при виконанні таких робіт, висновок Держекспертизи умов праці від 18.08.2000 №  321 – даних не містить.
19.07.2016 позивач звернувся до відповідача про призначення пенсії за віком, однак йому було відмовлено через відсутність пільгової довідки по місцю його праці.
Позивач, вважаючи дії управління ПФУ неправомірними, звернувся до суду.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у межах доводів касаційної скарги перевірив постановлені у цій справі судові рішення, обговорив доводи касаційної скарги і дійшов висновку про таке.
Відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах,  і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Постановами Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173, Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991№ 10 та Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162, постанови від 16.01.2003 №36 затверджено списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, займана посада позивача входить до такого Списку №  2.
В силу дії статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством.
Судами належним чином проаналізовано норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, ретельно досліджено докази у справі та встановлено, що за даними трудової книжки позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на час звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах ним було досягнуто певний вік, який дозволяє розгляд заяв про призначення пенсій на пільгових умовах, загальний стаж роботи позивача становив 30 років 1  місяць 29 днів, проте, хоча період його праці з 06.03.1987 по 21.08.1992 має зараховуватися як пільговий, однак інший період з 05.10.1997 по 30.11.2012 не підтверджений для зарахування до пільгового стажу, оскільки ОСОБА_1 та іншим 8-ми працівникам не було встановлено тривалість часу при виконанні відповідних робіт, а також не було проведено атестацію робочого місця ОСОБА_1 – електрозварника ручного зварювання та робочого місця – електрогазозварник з жовтня 2001 року.
Тому, зважаючи на відсутність у позивача не менше 12 років 6 місяців стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці за списком №  2, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про правомірність дій відповідача.
В аспекті наведеного слід зазначити, що відповідно до статті 341  Кодексу адміністративного судочинства України, у чинній на сьогодні редакції, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Як убачається із касаційної скарги, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків судів попередніх інстанцій у цій справі фактично зводяться до правової оцінки обставин у справі та дослідження доказів. Аргументи, викладені у скарзі, не спростовують правильності висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
Враховуючи наведене, Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення – без змін.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, – 
постановив:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20  квітня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15  червня 2017 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                           Л.В. Тацій
Судді          :                                                                                           С.Г. Стеценко 
                                                                                                                 В.М. Шарапа