КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
22 січня 2020 року 
м. Київ
Головуючий суддя у 1 інстанції - Юзькова О.Л.
справа № 761/47735/18    
провадження № 22-ц/824/2731/2020
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Шевченківського районного суду міста Київ від 05 липня 2019 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
                                                 В С Т А Н О В И В :
У грудні 2018 року позивач Приватне акціонерне товариство страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - ПрАТ СК «Арсенал Страхування», позивач) звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, який мотивував тим, що 06 листопада 2012 року між ПрАТ СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_2 був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №1833/12-Тз/К/03, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб марки «Mitsubishi», державний номерний знак НОМЕР_1.
Посилався, що 17 червня 2016 року в м. Києві по вул. Богатирська, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля марки «Mitsubishi», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням   ОСОБА_2 та автомобіля марки «Daewoo Nexia», державний реєстраційний номер  НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 . Вказана ДТП сталася внаслідок порушення ПДР відповідачем ОСОБА_1 , який керуючи автомобілем «Daewoo Nexia», під час  руху не обрав безпечної швидкості, не дотримався безпечного інтервалу та здійснив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi» державний номер НОМЕР_2 , який рухався попереду. Внаслідок зазначеної ДТП транспортний засіб «Mitsubishi» зазнав механічних пошкоджень.
Вина ОСОБА_1 у порушенні ПДР і скоєні правопорушення за статтею 124 КУпАП стверджується постановою  Оболонського районного суду міста Києва від 08 серпня 2016 року.
Вказував, що відповідно до умов договору страхування позивач відшкодував ОСОБА_2 витрати на ремонт автомобіля у розмірі 32 893, 36 грн, відповідно до рахунку наданого ТОВ «Ніко Центр Київ». Проте, згідно висновку №437/16 від 02 липня 2016 року, наданого судовим експертом Ковалем І. М. вартість матеріального збитку завданого власнику застрахованого автомобіля склала 33 948, 61 грн.
Згідно із рахунком НОМЕР_5 від 04липня 2016 року, виданим ТОВ «Ніко Центр Київ» вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Mitsubishi» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 в результаті його пошкодження в ДТП становить 32893,36 грн. Позивач, виконуючи свої обов`язки перед страхувальником, на підставі страхового акта №1833/12-Тз/К/03-1-1 від 05 липня 2016 року та умов договору страхування виплатив йому страхове відшкодування у розмірі 32893,36 грн, яке ПрАТ СК «Арсенал Страхування» було відшкодовано потерпілому.
Разом з тим, позивач зазначив, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» відповідно до полісу №АЕ/7955519.
У зв`язку з чим, позивач звернувся до страхової компанії відповідача із заявою про відшкодування шкоди, за результатами розгляду якої ТДВ «СК «Альфа-Гарант» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 15478,41 грн. Також, рішенням Господарського суду міста Київ від 17 травня 2018 року у справі №910/1033/17-г було зобов`язано ТДВ «СК «Альфа-Гарант» здійснити доплату страхового відшкодування у розмірі 3703,44 грн.
Позивач вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 12711,94 грн.
У зв`язку із наведеним просив стягнути із відповідача на його користь відшкодування витрат у розмірі 12711,94 грн та 1762 грн судових витрат.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Київ від 05 липня 2019 року позов ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ПрАТ «СК «Арсенал страхування» звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Арсенал страхування» борг у розмірі 12 711, 94 грн, судові витрати у розмірі 1 762,00 грн - за подання позовної заяви, та 2 881, 50 грн - за подання апеляційної скарги.
Скарга вмотивована тим, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також судом першої інстанції неповно та упереджено з`ясовано фактичні обставини справи, що мають важливе значення для правильного вирішення даного спору.
Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не було взяти до уваги, що експертизою №437/16 від 02 липня 2016 року, проведеною  судовим експертом Ковалем І.М., визначено вартість матеріальної шкоди з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, а не розмір фактичної шкоди.
Відповідач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення і правомірно задовольнив його позов, а доводи апеляційної скарги ПрАТ «СК «Арсенал страхування» є безпідставними і надуманими, не ґрунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.
Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Оскільки в даній справі ціна позову становить 12 711, 94 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. 
Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що судовим рішенням було встановлено розмір збитку для застрахованого автомобіля, що не підлягає доказуванню, виходячи з того, що в розумінні положень частини 5 статті 82 ЦПК України та вимог статті 1194 ЦК України, винуватець ДТП має сплатити грошові кошти в разі, якщо сума збитку (у даному випадку 19 181, 85 грн) перевищує розмір відшкодування, а тому підстави для задоволення позову відсутні.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Оскільки ліміт відповідальності страховика перевищує розмір заподіяної шкоди, суд вважав, що підстави для стягнення збитків з винної особи відсутні, а тому у позові необхідно відмовити.
Такі висновки суду є помилковими і такими, що не відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Судом встановлено,що  06 листопада 2012 року між позивачем та   ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 1833/12-Тз/К/03, за умовами якого страхова компанія взяла на себе зобов`язання компенсувати ОСОБА_2 будь - яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Mitsubishi» державний номерний знак НОМЕР_2 .
17 червня 2016 року в м. Києві по вул. Богатирська, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля марки «Mitsubishi», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «Daewoo Nexia», державний реєстраційний номер  НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 . Вказана ДТП сталася внаслідок порушення ПДР відповідачем ОСОБА_1 , який керуючи автомобілем «Daewoo Nexia», під час  руху не обрав безпечної швидкості, не дотримався безпечного інтервалу та здійснив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi» державний номер НОМЕР_2 , який рухався попереду. Внаслідок зазначеної ДТП транспортний засіб «Mitsubishi» зазнав механічних пошкоджень.
Вина ОСОБА_1 у порушенні ПДР і скоєнні правопорушення за статтею 124 КУпАП стверджується постановою Оболонського районного суду міста Київ від 08 серпня 2016 року про накладення на нього штрафу у розмірі 340 грн.
Згідно із висновком № 437/16 від 02.07.2016 року, наданим судовим експертом Ковалем І.М., вартість матеріального збитку завданого власнику застрахованого автомобіля склала 33 948,61 грн.  Позивач виконуючи свої обов`язки перед страхувальником, відшкодував ОСОБА_2 витрати на ремонт автомобіля у розмірі 32 893,36 грн відповідно до рахунку, наданого ТОВ «Ніко Центр Київ», яке ПрАТ СК «Арсенал Страхування» було відшкодовано потерпілому.
Відповідно до страхового акта №1833/12-Тз/К/03-1-1від 05 липня 2016 року за договором страхування №1833/12-Тз/К/03 від 06 листопада 2012 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Mitsubishi», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 внаслідок ДТП визначена у розмірі 32 893, 36 грн. 
В той же час, вартість матеріального збитку автомобіля «Mitsubishi», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідно до висновку №437/16 від 02 липня 2016 року наданого судовим експертом Ковалем І.М. склала 33 948,61 грн.
На виконання умов договору страхування наземного транспорту №1833/12-Тз/К/03 страховик ПрАТ «СК «Арсенал страхування» виплатила страхувальнику на підставі страхового акта №1833/12-Тз/К/03-1-1 від 05 липня 2016 року страхове відшкодування у розмірі 32 893, 36 грн.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ТДВ «СК Альфа-Гарант» (поліс №АЕ/7955519), яка за зверненням позивача перерахувала страхове відшкодування у розмірі 15 478, 41 грн. Залишок страхового відшкодування у сумі 12 711, 94 грн (за мінусом встановленої господарським судом суми, яка підлягає доплаті за рахунок ТДВ «СК «Альфа-Гарант») залишився невідшкодованим.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ЦК України та іншими законодавчими актами.
Згідно із частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Таким чином, відносини між сторонами у справі регулюються правилами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування». Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.
У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації.
Відносини ж між відповідачем та його страховиком, ТДВ «СК Альфа-Гарант», регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно з частиною першою зазначеної статті у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Таким чином, страховик відповідача виконав свої зобов`язання, відшкодувавши витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням його зносу.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні в межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди.
Отже, за змістом статті 993 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 990 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції безпідставно виходив з того, що ліміт відповідальності страховика у розмірі 50 000, 00 грн перевищує розмір заподіяної шкоди у сумі 19181, 85 грн, а тому відсутні підстави для стягнення збитків зі страхувальника.
За таких обставин з огляду на заміну осіб у зобов`язанні (суброгація) і наявність у позивача права зворотної вимоги до ОСОБА_1 як винуватця ДТП відповідального за завдані збитки, суд першої інстанції помилково відмовив у захисті права страховика ПрАТ «СК «Арсенал страхування» стосовно стягнення на його користь невідшкодовану суму страхової виплати.
Суд  помилково ототожнює поняття матеріального збитку, вжите у вказаній Методиці, із розміром збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому у розумінні статей 22, 1192, 1194 ЦК України.
Положеннями статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що за обов`язковим страхуванням страховик у зв`язку з пошкодженням автомобіля відшкодовує лише витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом автомобіля з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Саме тому страховик  ОСОБА_1 за договором обов`язкового страхування ТДВ «СК Альфа-Гарант» перерахував позивачу вартість страхового відшкодування у розмірі 15 478, 41 грн.
В той же час, відповідно до положень частини 2 статті 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Згідно частини 2 статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно з роз`ясненнями пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.
Отже, стаття 1192 ЦК України чітко вказує на те, що розмір заподіяних потерпілій особі збитків визначається в тому числі відповідно до реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, що у свою чергу свідчить про не обґрунтованість судового рішення щодо відмови у стягненні на користь ПрАТ «СК «Арсенал страхування» невідшкодованої суми страхової виплати.
Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, висловленою у постановах від 24 жовтня 2018 року у справі № 356/1733/16-ц та від 06 грудня 2018 року у справі № 477/2154/16-ц. При розгляді цих справ Верховний Суд, залишаючи судові рішення без змін вказав, що суди вірно стягнули із винуватця ДТП на користь страховика за договором добровільного страхування (суброгація) різницю між вартістю матеріального збитку, що сплачений страховиком за договором обов`язкового страхування, та вартістю відновлювального ремонту, що відповідає фактичному розміру шкоди.
Окрім того, вказані висновки узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2878цс15, від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2471цс15, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2097цс16.
Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру  виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.
Вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що надавач послуг з ремонту автомобіля АІ4159 СТ (Товариство з обмеженою відповідальністю «Ніко Центр Київ», який є платником ПДВ) визначив суму ремонту автомобіля з урахуванням урахування ПДВ 32893,36 грн.
 
Судом першої інстанції не враховано, що сума відшкодування, яка має бути виплачена ТДВ «СК «Альа-Гарант» в порядку регресу позивачу у розмірі 19 181, 85 грн, та яка була частково виплачена у сумі 15 478, 41 грн, визначена із урахуванням фізичного зносу пошкодженого автомобіля, а розмір реальних збитків, необхідних для відновлення пошкодженої речі, які відшкодовані ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» потерпілому, становлять 32893, 36 грн, відтак різниця між цими сумами має бути відшкодована відповідачем  відповідно до правила статті 1194 ЦК України для повного відшкодування завданої нею шкоди.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір не повно дослідив  і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, неправильно визначив юридичну природу  спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення таким, що підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 12711,94 грн.
Згідно з положеннями частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної  інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги та задоволенням позову про стягнення грошових коштів у сумі 12 711, 94 грн підлягає стягненню на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» документально підтверджені судові витрати сплачені позивачем при поданні позову у сумі 1762 грн та апеляційної скарги у сумі 2881,50 грн, що становить загальну суму 4 643, 50 грн.
Згідно із частиною 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -
 
                                            П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду міста Київ від 05 липня 2019 року скасувати та постановити нове судове рішення.
Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, буд. 154, код ЄДРПОУ 33908322, р/р № НОМЕР_4 в АТ «ОТР  Банк», МФО 300528) заборгованість у розмірі 12 771 (дванадцять тисяч сімсот сімдесят одну) гривню 94 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, буд. 154, код ЄДРПОУ 33908322, р/р № НОМЕР_4 в АТ «ОТР  Банк», МФО 300528) 4 643 (чотири тисячі шістсот сорок три) гривні 50 коп. судового збору за подання позову та апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків зазначених в статті 389 ЦПК України.

 
Головуючий  	Т.О. Писана    	
Судді  	  К.П. Приходько      	
 	С.О. Журба