ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/396/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/4275/19 Категорія: 308000000 	Кондрацька Н. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       20 лютого 2020 року : м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

	Новікова О.М.,	
  	Храпка В.Д., Вініченка Б.Б., 	
за участю секретаря	Матюхи В.І.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 грудня 2019 року (повний текст виготовлено 17 грудня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, третя особа «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради, про визнання права користування ліжком-місцем та проживання у житловому приміщенні (кімнаті) гуртожитку -

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що відповідно до ордеру, виданого Черкаським виробничим об`єднанням "Азот" № 803/111 від 06.09.2006, їй було надано право на вселення в гуртожиток з правом зайняття ліжко-місця в гуртожитку (без зазначення в ордері конкретної кімнати для проживання) за адресою АДРЕСА_1 . На підставі вищевказаного ордеру вона з 08.09.2016 вселилася, зареєструвалася та почала проживати в кімнаті № 30 у гуртожитку. За проживання вчасно сплачувала комунальні послуги, за власний рахунок проводила ремонт кімнати, дотримувалась правил користування жилим приміщенням.
На підставі постанови № П-65 від 04.12.2013 спільного засідання адміністрації ПАТ "Азот" та профкому підприємства їй було видано ордер № 818/036 від 05.12.2013 на поселення в гуртожиток з правом зайняття ліжко-місця в гуртожитку за адресою АДРЕСА_2 . На виконання вищевказаної постанови та ордера, вона переселилась і почала проживати в кімнаті № АДРЕСА_2 гуртожитку, сплачуючи рахунки на оплату комунальних послуг. 
На підставі рішення Черкаської міської ради №298 від 24.03.2017 гуртожиток у АДРЕСА_1 передано безоплатно, на баланс КП «Придніпровська служба утримання будинків», тобто у власність місцевої громади міста Черкаси. Отже реєстрацію проживання в гуртожитку повинен проводити виконавчий комітет Черкаської міської ради, який веде облік зареєстрованих в ньому мешканців. 
Однак, її неодноразові звернення до Черкаської міської ради з вимогою про належне оформлення її фактичного проживання та надання дозволу на реєстрацію в такому житловому приміщенні залишились без відповіді.
Таким чином, відповідач відмовляється визнати за нею право користування ліжком-місцем і проживання у гуртожитку та одночасно не реєструє її в цій кімнаті, у відповідях на її звернення радить звернутися до суду.
На підставі викладеного, позивачка просила суд визнати за нею право на користування ліжком-місцем та проживання у житловому приміщенні - кімнаті АДРЕСА_2 .
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено. 
Підставою для відмови в задоволенні позову судом зазначено те, що ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, може бути видано лише на вільне жиле приміщення та дійсний протягом 30 днів. Після закінчення цього строку ордер автоматично втрачає свою силу. Позивачка у вказаний строк не здійснила такі дії, про причини пропуску таких дій не повідомляла.
Крім того, суд встановив, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 з 08.09.2006, комунальні послуги сплачувала також за кімнату АДРЕСА_4 . Отже вона була зареєстрована в іншій кімнаті та є споживачем послуг, які надаються та розраховуються на площу іншої кімнати.
Іншою підставою для відмови в позові суд вказав наявність у кімнаті АДРЕСА_2 , реєстрації інших осіб, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
У застосування наслідків спливу позовної давності, про що було заявлено відповідачем у суді першої інстанції, відмовлено у зв`язку з безпідставністю позовних вимог.
Рішення оскаржено позивачкою в апеляційному порядку.
Доводи скарги зводяться до обґрунтування неповноти встановлених судом обставин справи, неправильності дослідження та оцінки доказів, порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.
Зокрема, апелянтка стверджує, що вона зайняла ліжко-місце в кімнаті АДРЕСА_2 у встановлений законодавством спосіб, а тому вона на законних підставах набула право проживати та користуватись житловою площею у вказаній кімнаті. Оскільки вона тривалий час, протягом більше 5 років, на законних підставах поселилась та проживає у гуртожитку, власного житла не має, то набула права на подальше проживання і користування ліжко-місцем № АДРЕСА_2.
Посилається на пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя», яким зазначено, що наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась, або ж відмови їй у цьому.
Оплачувати комунальні послуги за кімнату АДРЕСА_2 , а не АДРЕСА_4, не мала змоги, оскільки самостійно змінити реквізити рахунків, які виставляються житлово-комунальною організацією, позивачка не в змозі, враховуючи наявність між сторонами спору з приводу перереєстрації її місця проживання.
Вважаючи рішення незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити.
На апеляційну скаргу надійшов відзив від відповідача, в якому останній наголошує на те, що позивачка протягом строку чинності ордеру від 05.02.2013 не вчинила жодних дій з приводу реєстрації свого місця проживання. Тому він є таким, що втратив свою чинність та не є достатньою підставою для визнання права позивачки на користування ліжко-місцем у кімнаті АДРЕСА_2 зазначеного гуртожитку. Погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що реєстрація позивачки у кімнаті № 51 порушуватиме житлові права інших осіб, які вже там зареєстровані. Відповідач, вважаючи, що рішення відповідає нормам матеріального та процесуального законодавства, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає зазначеним вище вимогам.
З матеріалів справи встановлено такі обставини.
Відповідно до ордеру № 803/111 від 06.09.2006, виданого Черкаським виробничим об`єднанням "Азот", позивачу ОСОБА_1 надано право на заняття ліжко-місця (а.с. 7).
Згідно з даними паспорту позивачка зареєстрована в гуртожитку № АДРЕСА_4 з 08.09.2006. 
Відповідно до постанови № П-65 від 04.12.2013 спільного засідання адміністрації ПАТ "Азот" та профкому підприємства скасовано постанову № П-56 від 1908.2013 та Пр-37 від 17.10.2013. Постановлено пересилити мешканку гуртожитку № АДРЕСА_1 не працівницю ПАТ «Азот» ОСОБА_1 в кімнату № АДРЕСА_2 до ОСОБА_4 в термін до 12.12.2013 (а.с. 8).
05.12.2013 ПАТ "Азот" видало ОСОБА_1 ордер № 818/036 про право на заняття ліжко-місця в гуртожитку № АДРЕСА_2 (а.с. 9).
Рішенням Черкаської міської ради №2-1494 від 16.12.2016 надано згоду на безоплатну передачу у власність територіальної громади міста Черкаси гуртожитку по АДРЕСА_1 , належного ПАТ "Азот" (а.с. 10). 
На підставі рішення Черкаської міської ради № 298 від 24.03.2017 гуртожиток у АДРЕСА_1 передано безоплатно, з метою подальшої експлуатації на баланс КП «Придніпровська служба утримання будинків» (а.с. 11). 
Отже, гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 є власністю територіальної громади міста Черкаси та перебуває на балансі КП «Придніпровська служба утримання будинків».
Листом заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Бордунос Л.І. від 25.04.2019 вих. № 3225-2 ОСОБА_1 повідомлено, що ордер на всю кімнату АДРЕСА_2 , не може бути виданий, у зв`язку з відсутністю правових підстав (а.с. 12).
Актом № 276 від 27.05.2019 мешканцями гуртожитку по АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6, АДРЕСА_7 засвідчено, що ОСОБА_1 фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , починаючи з 03.01.2014 (а.с. 18).
Відповідно до частини першої статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Статтею 129 ЖК України передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку.
Відповідно до п. 10 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 № 208 ( яке діяло на час отримання позивачкою ордеру на вселення у кімнату АДРЕСА_2 ) на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.
Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу. 
Пунктом 19 цього Примірного положення передбачено, що переселення в разі необхідності громадян з одного жилого приміщення в інше в даному гуртожитку проводиться за рішенням адміністрації підприємства та профспілкового комітету з видачею нового ордеру.
       На підставі приведених вище доказів колегія суддів приходить до висновку, що  ОСОБА_1 на законних підставах вселилась у кімнату АДРЕСА_2 вказаного гуртожитку та безперервно проживає у ній з 2014 року. Позивачка регулярно оплачує комунальні послуги, має статус одинокої матері на двох малолітніх дітей.
       Отже невизнання відповідачем права ОСОБА_1 на користування ліжко-місцем та проживання у житловому приміщенні (кімнаті) гуртожитку у зв`язку зі спливом дії отриманого позивачкою ордеру не ґрунтується на законі і порушує права позивачки, передбачені приведеними вище нормативними актами а також ч. 2 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тобто її право на повагу до свого житла.
       Посилання на те, що, згідно квитанцій, позивачка сплачує комунальні послуги за ліжко-місце в кімнаті АДРЕСА_4 , де зареєстрована, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову.
Сторони погодились з тим, що у вказаній кімнаті позивачка не проживає з 2014 року.
Оплата комунальних послуг здійснюється на підставі виставлених житлово-комунальною організацією рахунків, змінити реквізити яких позивачка сама не має можливості. Більше того, намагаючись привести ці взаємовідносини у відповідність до закону, ОСОБА_1 отримала відповідь про неможливість зміни особового рахунку до вирішення питання про перереєстрацію, яка, у свою чергу не можлива, оскільки відповідач не визнає її право на користування ліжко-місцем та проживання у житловому приміщенні-кімнаті № АДРЕСА_2 гуртожитку.
Посилання відповідача на дані поквартирної картки, згідно якої у вказаній кімнаті АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також непереконливі.
В матеріалах справи відсутні докази неможливості реєстрації позивачки у вказаній кімнаті у зв`язку з встановленими санітарними нормами, а постановою № П-65 від 04.12.2013 спільного засідання адміністрації ПАТ "Азот" та профкому підприємства вирішено було пересилити мешканку гуртожитку № АДРЕСА_1 ОСОБА_1 в кімнату № АДРЕСА_2 до ОСОБА_4 у термін до 12.12.2013. Отже призначене позивачці нове ліжко-місце було вільним.
Що стосується застосування судом строку позовної давності, то суд апеляційної інстанції враховує наступне.
Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідачем під час розгляду справи заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.
Разом з тим, колегія суддів враховує, що позовна вимога ОСОБА_1 пов`язана з визнанням за нею права користування ліжком-місцем та проживання у житловому приміщенні (кімнаті) гуртожитку, тобто відповідної реєстрації за місцем, де вона реально проживає.
Враховуючи, що теперішнє постійне проживання позивачки за вказаним ліжко-місцем без відповідної реєстрації є порушенням вимог статті 6 Закону України від 11.12.2003 № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", яке триває постійно, колегія суддів вважає, що строк позовної давності в даному випадку застосований бути не може.
Крім того в матеріалах справи наявна відповідь за підписом заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради на звернення ОСОБА_1 про визнання права на користування ліжко-місцем, яка датована 20.04.2019.
Отже, дослідивши обставини справи в їх сукупності, колегія суддів вважає, що у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 грудня 2019 року скасувати. Ухвалити у справі нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, третя особа «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради, про визнання права користування ліжком-місцем та проживання у кімнаті гуртожитку - задовольнити.
Визнати за  ОСОБА_1 право на користування ліжком-місцем та проживання у житловому приміщенні - кімнаті № АДРЕСА_2 гуртожитку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови виготовлено 25 лютого 2020 року.

       Судді